ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

28 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/3173/19

провадження № 22-ц/818/2786/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року, постановлене в складі судді Довготько Т.М., в залі суду в місті Харкові,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визначити ідеальні частки сторін у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за нею та ОСОБА_2 по Ѕ частки власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним; стягнути з відповідача на її користь суму її паєнакопичення, якою ОСОБА_2 самостійно розпорядився в розмірі 27500 грн.; стягнути з відповідача судові витрати.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що перебувала із ОСОБА_2 в шлюбних відносинах з 14.09.1996 року по 19.11.2010 рік. Від даного шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Шлюб між ними розірваний рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19.11.2010року. 23.12.2011року по справі №2-504/2011 Краматорським міським судом Донецької області прийнято рішення про поділ майна подружжя. Так, зазначеним рішенням суду визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 сумісно сплачені кошти на 19.11.2010року за кредитним договором №KTHGI від 17.10.2007 року у Краматорській філії Приватбанку у сумі 113974, 35 грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Зазначений кредитний договір забезпечений іпотекою квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира зареєстрована на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Придбання та передача в іпотеку квартири відбулась під час дії шлюбу та за нотаріально посвідченою згодою дружини ОСОБА_5 . За кредитом відбулась сплата кредитних платежів із спільних коштів подружжя. На момент винесення судом рішення про поділ майна подружжя іпотека не була сплачена, тому суд визнав по Ѕ частці власності лише на грошові кошти, які були сплачені в рахунок погашення кредиту. На даний момент строк дії кредитного договору закінчився, і їй стало відомо про те, що кредит сплачено в повному обсязі. В зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом про виділення Ѕ частини квартири на її користь. Окрім того, суд визнав спільною сумісною власністю подружжя паєнакопичення на 19.11.2010року на побудову гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Ветеран» у сумі 55000грн. та визначив за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Проте, на цей час їй стало відомо, що зазначений гараж був подарований відповідачем своєму батьку, який в подальшому продав його третій особі. Враховуючи викладене, даруючи гараж відповідач без її згоди самостійно розпорядився її часткою у паєнакопиченні в розмірі 27500грн., яку вона просить стягнути з відповідача.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму паєнакопичення на побудову гаражу у розмірі 27500 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 277грн.80коп.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_6 у визначенні ідеальних часток у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_6 та ОСОБА_2 по Ѕ частки власності на вказану квартиру та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, в іншій частині рішення залишити без змін.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що у шлюбі ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за 209 575 грн. за спільні сумісні кошти, з яких 94 575 грн. позичені подружжям (разом) за розпискою, та кошти отримані разом за кредитом 115 000 грн. Як встановлювалося в суді ОСОБА_1 виступила фінансовим поручителем та надала згоду на передачу в іпотеку квартири, що перебуває у спільній сумісній власності. Таким чином ОСОБА_2 не використав особисті кошти для придбання спірної квартири. В подальшому кредит сплачувався з коштів, які подружжя отримувало з передачі квартири в найм. Між тим, вважає, що суд першої інстанції мав іншу позицію, що на думку апелянта є безпідставною та виходить за межі позовних вимог. Зазначає, що положення Сімейного кодексу України, на які посилається суд в оскаржуваному рішення жодним чином не регулюють питання про віднесення до спільної чи особистої власності частки майна, за яку сплачується кредит.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.1996 року, який рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19.11.2010року було розірвано.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011року, було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розподіл майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розподіл майна, зустрічним позовом третьої особи ОСОБА_7 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Вказаним рішенням було визнано право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 , визнано за ОСОБА_5 право власності на 16/25 часток у вказаній квартирі, а за ОСОБА_2 право власності на 9/25 часток у вказаній квартирі, залишено квартиру у їх спільній частковій власності. Визнано право спільної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на автомобіль «Mitsubishi Lancer» 2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2 , визнано за ОСОБА_5 право власності на ј частку у вказаному автомобілі, а за ОСОБА_2 право власності на ѕ часток у вказаному автомобілі, залишено квартиру у їх спільній частковій власності. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 сумісно сплачені кошти на 19.11.2010року за кредитним договором №KTHGI від 17.10.2007 року у Краматорській філії Приватбанку у сумі 113974, 35 грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_2 паєнакопичення на 19.11.2010року на побудову гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Ветеран» у сумі 55000грн. та визнано за кожним право на Ѕ частку у вказаній сумі. В останній частині позову ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_7 , 160502,68грн. та судові витрати у сумі 1820грн. В останній частині позову було відмовлено.

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 .

Як встановлено рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011року та вбачається з копії договору про іпотечний кредит №KTHGI від 17.10.2007 року, копії Іпотечного договору №KTHGI від 17.10.2007 року, копії договору купівлі-продажу від 17.10.2007року, квартира АДРЕСА_3 була придбана у період шлюбу 17.10.2007року за 209575грн. ОСОБА_2 94575 грн. сплатив продавцю до підписання договору, а останні 115000грн. зобов`язався сплатити після одержання кредиту. 17.10.2007року ОСОБА_2 уклав іпотечний кредит на 115000грн., відповідно до якого виконання зобов`язань по договору забезпечується іпотекою спірної квартири, та договором поруки, укладеного із ОСОБА_5 . Станом на день розірвання шлюбу 19.10.2010року було сплачено за кредитом 113974,35грн.

Як вбачається з виписки Приватбанку за період з листопада 2007року по січень 2018року, ОСОБА_2 було сплачено кредит за договором про іпотечний кредит №KTHGI від 17.10.2007 року у грудні 2017року.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається з урахуванням розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Пунктами 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними у період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі 372/504/17 (провадження 14-325цс18).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 придбав спірну квартиру за 209 575 грн. за спільно сумісні кошти, з яких 94 575 грн. позичені подружжям (разом) за розпискою, та кошти отримані разом за кредитом 115 000 грн. ОСОБА_1 виступила фінансовим поручителем та надала згоду на передачу в іпотеку квартири, що перебуває у спільній сумісній власності.

Відповідно до ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів не вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що спірна квартира не є спільною сумісною власністю подружжя. Так квартира придбана в період шлюбу та презумпцію спільної сумісної власності відповідач вцілому не спростував.

Водночас матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира придбана виключно за запозичені кошти.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Відповідач просив врахувати боргові зобов`язання подружжя, які він погасив особисто при визначенні ідеальних часток у праві власності.

Право власності на Ѕ частину грошових коштів, що були сплачені подружжям за кредитом в період шлюбу визнані за ОСОБА_1 рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24.10.2011 року.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що погашення заборгованості за кредитом після розірвання шлюбу відбувалося за рахунок грошових коштів, які ОСОБА_2 отримував від оренди спірної квартири.

Між тим, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 погашав кредит ще протягом семи років.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, яка сума загалом була сплачена на погашення кредиту, її складові.

Відсутні докази також того, чи виконані сторонами зобов`язання перед ОСОБА_7 , на користь якої з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 солідарно було стягнуто борг та за рахунок яких коштів.

Оскільки зазначені обставини впливають на розмір ідеальних часток у праві власності на спірну квартиру, однак достатніх доказів для визначення таких часток з урахуванням боргових зобов`язань виконаних ОСОБА_2 за рахунок особистих коштів суду не надано, тому вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми паєнакопичення на побудову гаражу у розмірі 27500 грн. не оскаржується, отже і не переглядається.

Оскільки доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновки суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна