18.02.2020
Справа №642/8717/19
4-с/642/3/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника стягувача ОСОБА_3 ,

державного виконавця Айдінова Е.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Харкові скаргу ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, про визнання рішень державного виконавця незаконними та їх скасування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із даною скаргою в якій зазначив, що 10.06.2011р. Ленінським районним судом м.Харкова був виданий виконавчий лист №2-4606/10 на виконання рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 18.11.2010р. про стягнення з нього на користь ПАТ АК «Укргазбанк» заборгованості за кредит ним договором №32/08-9 від 26.08.2008р. у розмірі 173216,16грн. Заявнику не було відомо про це рішення та про наявність виконавчого провадження до грудня 2019р., та з бухгалтерії на роботі отримав копію постанови про звернення стягнення на його заробітну плату. Вказана постанова винесена 19.11.2019р. державним виконавцем міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова Айдіновим Е.Ш. на підставі виконавчого листа №32/08-9. З Інтернету 23.12.2019р. він дізнався, що стосовно нього існує виконавче провадження ВП №59672444, яке відкрито 30.07.2019р. міжрайонним ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова. На даний час заявник оскаржує заочне рішення від 18.11.2010р., та ввжаєа, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2019р. та про звернення стягнення на заробітну плату від 19.11.2019р. є незаконними, оскільки виконавче провадження було відкрито через 8 років, а не протягом встановленого законом трирічного строку. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату містить завищену суму боргу на 910 грн., а також стягувача АБ «Укргазбанк» замість ПАТ АБ «Укргазбанк» з іншим ЄДРПОУ. Окрім того, заявник не отримував поштою ці постанови, так як з 25.10.2019р. він не зарежстрвоаний за адресою АДРЕСА_1 .

В своїй скарзі ОСОБА_1 просив:

- поновити строк для подання даної скарги, посилаючись на те, що він обізнаний про наявність виконавчого провадження з 23.12.2019р.;

- зупинити виконання постанови державного виконавця від 19.11.2019р. про звернення стягнення на заробітну плату до розгляду скарги по суті;

- скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №59672444 від 30.07.2019р., винесену державним виконавцем міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова;

- скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 19.11.2019р., винесену державним виконавцем міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова Айдіновим Е.Ш.

- витребувати міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м.Харкова матеріли виконавчого провадження ВП №59672444.

В судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали. Представник зазначила, що 10.06.2011р. Ленінським районним судом м.Харкова було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості на підставі заочного рішення суду. Заявнику не було відомо про зазначене рішення, а також про виконавчий лист до грудня 2019р., коли з його заробітної плати почалося стягнення. В бухгалтерії заявнику надали копію постанови виконавця про звернення стягнення на заробітну плату на підставі виконавчого листа. Однак, постанову про відкриття провадження заявник не отримував. ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, але в її задоволенні йому було відмовлено, у зв`язку з чим він звернувся з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного суду, за якою 27.01.2020р. відкрито апеляційне провадження. За вказаним заочним рішенням в 2013р. в ході виконавчого провадження вже було звернено стягнення на автобус «Богдан». На запит до банку, чи було звернуто стягнення на майно, банк відповіді не надав. Тому, в даному випадку має місце подвійне стягнення. Крім того, кошти стягуються з поручителя ОСОБА_1 , а не з боржника ОСОБА_4 . Виконавчий лист виданий у 2010 році, був повернутий 29.05.2012р., крім того, цей виконавчий лист повертався у 2015, 2016 та 2017 роках. В порушення статті 28 ЗУ «Про виконавче провадження», ОСОБА_1 не було повідомлено про ці дії, і всі документи йому повинні були надсилатися рекомендованою кореспонденцією. З моменту видачі виконавчого листа минуло 10 років, ОСОБА_1 у 2018 році зареєструвався за іншою адресою, але державний виконавець його нову адресу не розшукав, але відшукав його місце роботи. За спливом 8 років, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання минув і його ніхто не поновлював, а тому постанова про відкриття виконавчого провадження за 2019 рік є незаконною. Постанова про звернення стягнення на заробітну плату містить розмір боргу, що є вищим ніж стягнуто за рішенням суду на 900 грн. В рішенні суду в якості позивача виступає інший банк з іншим кодом. Виконавчий лист виданий на ОСОБА_1 , який фактично відшкодовує шкоду, яка завдана не ним, а ОСОБА_4 . У виконачому листі є відомості, коли він повертався стягувану, однак, відомостей, коли надавався до ДВС не зазначено. До виконавчої служби із заявами або клопотаннями вони до 2020 року не зверталися, з матеріалами виконавчого провадження не ознайомлювалися.

Державний виконавець Айдінов Е.Ш. проти задоволення скарги заперечував, зазначив, що виконавчий лист повертався стягувачу за старим та новим законодавством, однак строки пред`явлення до виконання не були порушені. Стягувач мав пред`явити виконавчий лист на протязі 3 років, тому він відкрив виконавче провадження влітку 2019р. У виконавчому листі зазначена сума боргу за договором 173216 грн., а сума з доданими 910 грн. є сума до стягнення з урахуванням судових витрат, тому така цифра і була зазначена в постановах. Боржник рекомендованим листом повідомлявся про відкриття виконавчого провадження, але вже не проживав за вказаною у виконавчому листі адресою. Поштову кореспонденцію відправляє канцелярія, і в самій поставної зазначається, що саме і кому необхідно направити. В серпні 2019р. він їздив за адресою мешкання боржника, де йому ніхто не відчинив, про що він склав відповідний акт. В жовтні 2019р. боржник змінив свою адресу. Він робив запити до пенсійного фонду, і спочатку отримав відповідь що боржник працює в ПП «Служба логістики», а в подальшому, що він звільнений і працює у ПП «Салекс плюс». Продаж автобусу відбувся для погашення боргу основного боржника, та частина боргу була погашена. Це було зазначено в заяві банку про відкриття виконавчого провадження.

Представник стягувача вважав, що підстав для задоволення скарги немає. Банк кілька разів направляв до ДВС виконавчі листи і строк їх пред`явлення не закінчувався. Неотримання постанови виконавця про відкриття виконавчого провадження боржником не є підставою для її скасування. Крім того, боржник змінив місце мешкання і жодні його права не були порушені. В старому законі Про виконавче провадження було встнаволено строк у 7 днів для добровільного виконання. За новим законодавством такий строк боржнику не надається.

Суд, вислухавши заявника, його представника, представника стягувача та державного виконавця, дослідивши докази, що були надані сторонами, встановив такі обставини.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18.11.2010 р. по цивільній справі № 2-4606/10 з ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» було стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 173216,16 грн. та судові витрати на загальну суму 910,00 грн.

На виконання даного рішення Ленінським районним судом м.Харкова 10.06.2011р. було видано виконавчий лист №2-4606/10, який був пред`явлений стягувачем до Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ 28 липня 2011р.

01 серпня 2011 року постановою заступника начальника Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ Глушко А.О., було відкрито виконавче провадження № 27944528 з примусового виконання вказаного рішення суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_1

29 травня 2012 року виконавчий лист № 2-4606 від 10.06.2010р. було повернуто стягувачу із посиланням на відсутність у боржника майна, на яке можливо б було звернути стягнення.

24 липня 2012 року АБ «Укргазбанк» повторно звернувся до Орджонікідзевського відділу ДВС ХМУЮ з заявою про відкриття виконавчого провадження.

15 серпня 2012 року постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ було відкрито виконавче провадження № 34521493 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 174 126,16 грн. Постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 30.11.2012р. було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а в подальшому - постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ від 02.06.2014р. накладено арешт на автомобіль ВАЗ-21063 д.н. 69904 НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 . Також постановою від 03.06.2014р. даний автомобіль оголошено в розшук, а постановою від 14.05.2015р. звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 .

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ, ОСОБА_6 від 16 вересня 2015 року, було відкрито виконавче провадження № ВП 48954888 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в загальному розмірі 173216,16 грн. та 910,00 грн. Боржнику було встановлено семиденний строк на добровільне виконання рішення.

Постановою державного виконавця Дзержинського відділу ДВС ХМУЮ від 25 квітня 2016 року (виконавчий лист № 2-4606 від 10.06.2010р.) виконавче провадження було закінчено, із посиланням на неотримання боржником доходів на території Дзержинського району м.Харкова, та необхідністю направити виконавчий лист за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_2 і ця адреса за підвідомчістю належить до Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м.Харків ГТУЮ в Х/о від 13 листопада 2017 року, виконавчий лист № 2-4606 від 10.06.2010р. повернуто стягувачу, із посиланням на те, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. Строк пред`явлення виконавчого документу до виконання вказано до 13.11.2020р.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустральному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Х/о Айдінова Е.Ш. від 30 липня 2019року, було відкрито виконавче провадження ВП №59672444 з примусового виконання рішення Ленінського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 174126,16 грн.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустральному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Х/о Айдінова Е.Ш. від 19 серпня 2019року, було звернуто стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 , який він отримує у ПП «Служба Логістики» - з щомісячним утриманням та перерахуванням на рахунки Стягувача/ВДВС 20% від заробітку (доходів), що належать до виплати Боржнику після відрахування податків, до повного погашення боргу (174 126, 16 грн.) / виконавчого збору (17 412, 61 грн.) та витрат на проведення виконавчих дій ( 69, 00 грн.). Відповідну Постанову від 19.08.2019р. було направлено за місцем роботи Боржника до ПП «Служба Логістики».

19 листопада 2019 року державним виконавцем Міжрайонного відділу ДВС по Індустральному та Немишлянському районах м.Харкова ГТУ у Х/о Айдіновим Е.Ш. було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника ОСОБА_1 , які він отримує в ПП «Салекс Плюс» - з щомісячним утриманням та перерахуванням на рахунки стягувача/ВДВС 20% від заробітку (доходів), що належать до витати Боржнику після відрахування податків, до повного погашення боргу (174 126, 16 грн.) / виконавчого збору (17 412, 61 грн.) та витрат на проведення виконавчих дій ( 69, 00 грн.).

Відповідно до ч.1 ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч.2 ст. 18 вказаного закону невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно до частин 1 та 4 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

В період до 02.06.2016р. діяв Закон України «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999р.), яким у ст.22 було встановлено строк пред`явлення до виконання судових рішень в один рік. Також, статтею 23 було передбачено переривання цього строку у разі пред`явлення виконавчого документу до виконання та поновлення цього строку.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, що висловлена у постанові від 18.10.2018 року у справі 442/2670/17 судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання незалежно від факту звернення виконавчого документа до примусового виконання. Не виконання судового рішення у добровільному порядку змушує сторону, на користь якої прийнято судове рішення, звернутися у встановленому законом порядку до примусового виконання рішення, що створює для іншої сторони несприятливі наслідки, у тому числі у вигляді обов`язку сплати виконавчого збору.

З аналізу наведених норм та з огляду на правову позицію Верховного суду, що викладена у постанові від 18.10.2018р. у справі 442/2670/17, суд приходить до висновку, що обов`язковість виконання рішень покладена не тільки на виконавця а й на всіх фізичних та юридичних осіб (боржників) тощо. Отже якщо боржнику відомо про існування рішення суду яке набрало законної сили воно підлягає обов`язковому виконанню, не залежно від того знаходиться це рішення на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, чи не знаходиться.

Таким чином суд приходить до висновку, що Закон зобов`язує державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження після надходження до відділу ДВС заяви стягувача про примусове виконання рішення і саме її невинесення є порушенням норм закону.

В своїй скарзі ОСОБА_1 посилається серед іншого на те, що строки пред`явлення виконавчого листа до виконання сплинули, оскільки виконавче провадження відкрито через вісім років. Разом із цим, з поданих стягувачем копій документів виконавчих проваджень, вбачається, що виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_1 відкривалося тричі в 2011, 2012, 2015, 2019 роках. Доказів того, що в цей період з моменту повернення виконавчого листа стягувачеві та до повторного пред`явлення виконавчого листа до органів ДВС було пропущено строк пред`явлення до виконання, ОСОБА_1 та його представником не подано.

Аналізуючи постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.05.2012р., суд зазначає, що в ній дійсно вказано строк для повторного пред`явлення до виконання до 29.05.2012р., який не узгоджується з положеннями ст.ст. 22-23 Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р.(що діяв на той час), разом із цим, це можна трактувати, як очевидну описку, оскільки вірним був би строк повторного пред`явлення до виконання до 29.05.2013 року.

ОСОБА_1 та його представник надали пояснення про те, що до цього часу не ознайомилися з матеріалами виконавчого провадження. Скарга була подана до суду 24.12.2019р. та її розгляд тривав до 13 лютого 2020р., і даний строк є достатнім для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та відповідного уточнення доводів скарги. Проте, за час розгляду скарги заявником цього зроблено не було і обґрунтування доводів скарги ґрунтується на припущеннях заявника.

Посилання боржника та його представника на те, що стягнення має відбуватися лише з ОСОБА_5 не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки судом 10.06.2011р. було прийнято рішення про солідарне стягнення боргу за кредитним договором з двох відповідачів. Розмежовано було лише судові витрати, які стягнуто в рівних частках по 910,00 грн. з кожного з відповідачів. Таким чином, відповідно до ст.543 ЦК України, стягувач має право на задоволення своєї вимоги в тому числі й лише з одного із боржників.

Державним виконавцем не надано до суду доказів про отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2019р., а також двох постанов за 2019р. про звернення стягнення на заробітну плату. Така обставина не є підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскільки ОСОБА_1 не заявлялося окремої вимоги щодо не направлення йому державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2019р., у суду відсутні підстави для надання окремого аналізу такої бездіяльності державного виконавця, якщо вона дійсно мала місце.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (ZHOVNER v. UKRAINE, № 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Суд враховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановівід 02.10.2019р. у справі №642/7456/18 де надавалась оцінка правомірності дій та бездіяльності державних виконавців по виконанню одного судового рішення по справі №2-681/11 у відношенні іншого солідарного боржника ОСОБА_7 та в якій зроблено висновок, що відсутність доказів про отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження не є підставою для скасування постанов державних виконавців (про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, про розшук майна боржника, про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Що стосується розміру боргу, що підлягає до стягнення в оскаржуваній постанові державного виконавця «174126,16 грн.», судом встановлено наступне. Заочним рішенням з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було стягнуто солідарно 173216,16 грн., а також судові витрати по 910,00 грн. При цьому, сума 173216,16 та 910,00 дорівнює 174 126,16 грн.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 від 13.02.2020р. є посилання на те, що 25.04.2016р. постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження, і відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., який діяв на той час, закінчене провадження вважалося завершеним і як наслідок завершеного виконавчого провадження встановлювалось, що воно не може бути розпочате знову, крім випадків визнання такої постанови незаконною або скасованою судом. Заявник вважає, що, оскільки постанова від 25.04.2016р. не визнана незаконною та не скасована, виконавче провадження після цього не могло бути відкрите.

Такі доводи заявника не відповідають дійсності, оскільки частина 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. діяла в наступній редакції: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тобто такі наслідки завершення виконавчого провадження не передбачалися для випадків направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

В даному випадку, постанова про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2016р. виносилася на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999р.), який передбачав направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Тобто, дана постанова не спричиняла настання наслідків, передбачених частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р.

Таким чином, судом не встановлено підстав для визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2019р., а також постанов про звернення стягнення на заробітну плату від 19.08.2019р. та 19.11.2019р.

Разом із цим, ОСОБА_1 в порядку ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» має право подавати виконавцеві докази часткового погашення боргу. Таким чином, заявник не позбавлений права надати виконавцю докази часткового або повного погашення боргу за рахунок реалізації автобусу «Богдан» та в разі відмови виконавця у зменшенні суми, що підлягає до стягнення, подати до суду обгрунутовану скаргу що стосується саме цих дій або бездіяльності.

На підставі викладеного, керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 447-450 ЦПК України, ст.ст. 8, 19, 25, 27, 39-41, 63 Закону України «Про виконавче провадження», -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, про визнання рішень державного виконавця незаконними та їх скасування відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 18 лютого 2020р.

Суддя Л.Г. Проценко