Провадження 6/127/744/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Шлапака Д.О.,

за участю секретаря Пилявець І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Літвінової М.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій, -

Встановив:

На адресу суду надійшло подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Літвінової М.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій, яке обґрунтоване тим, що на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебуває виконавче провадження № 60577417 з примусового виконання виконавчого листа № 127/19961/18 від 22.10.2019 виданий Вінницьким міським судом про визнання винним ОСОБА_1 з ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке належить на праві власності.

В ході здійснення заходів примусового виконання вище зазначеного виконавчого листа державному виконавцю стало відомо, що згідно довідки КП «ВМБТІ» від 15.06.2020 за боржником зареєстровано 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1 .

Спроби виконавця описати та накласти арешт на 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1 , виявились безрезультатними у зв`язку із тим що двері зазначеної квартири ніхто не відчинив, що підтверджується актами державного виконавця від 25.09.2020, 19.08.2020, 09.07.2020.

У державного виконавця не має реальної можливості провести перевірку майнового стану боржника, що у свою чергу унеможливлює проведення виконавчих дій, щодо перевірки майнового стану, опису та арешту майна боржника та виконання конфіскації 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1 в дохід держави, що і стало підставою для звернення до суду з даним поданням.

В судове засідання державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає таке подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Оскільки з 25.12.2020 по 27.12.2020 були вихідні дні, подання розглянуто 28.12.2020.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Вивчивши матеріали подання у їх сукупності, суд вважає, що подання задоволенню не підлягає, оскільки звертаючись до суду, державний виконавець не надав достовірності, повноти доказів, які обґрунтовують подання, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 439 ЦПК питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При вирішенні питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд виходить з наступного.

На виконанні у старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Літвінової М.В. перебуває виконавче провадження ВП № 60577417 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області про конфіскацію майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 .

13.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно довідки КП «ВМБТІ» від 15.06.2020 за боржником ОСОБА_1 зареєстровано 1/2 частки квартири по АДРЕСА_1 .

25.09.2020, 19.08.2020, 09.07.2020 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою реєстрації та знаходження майна боржника, що підлягає конфіскації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 . Однак двері квартири ніхто не відчинив, про що державним виконавцем складено відповідні акти.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії можуть провадитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов`язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов`язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.

Пунктом 1. 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження державний виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У зазначеному акті, складеному державним виконавцем при виході за місцем мешкання боржника відсутні докази про те, що сторона виконавчого провадження, а саме, боржник або його представник, або інша особа, повідомлялися про здійснення виконавчих дій.

При цьому суд враховує, що акти державного виконавця складено у відсутності понятих. Крім цього, вказані акти державного виконавця не містять зазначення часу здійснення виходу за місцем реєстрації та знаходження майна боржника, що підлягає конфіскації, що могли проводитись у час перебування осіб на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказані акти не можуть вважатися належними і допустимими доказами, для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

Матеріали подання взагалі не містять даних щодо повідомлення боржника або інших осіб про час вчинення виконавчих дій з опису та арешту майна, здійснення державним виконавцем виїзду за місцем за місцем реєстрації та знаходження майна боржника, що підлягає конфіскації, для опису майна боржника, та не надання боржником або іншою особою доступу до майна у зазначений державним виконавцем для цього час.

Таким чином, суд позбавлений можливості зробити висновок про те, що боржник, або інші особи дійсно чинять державному виконавцю перешкоди для вільного доступу до цього житла.

Примусове входження до житла - це крайній захід, якому повинні передувати всі інші передбачені законодавством дії щодо виконання рішення суду.

Крім того суд враховує, що кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (частини перша, друга статті 30 Конституції України).

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага. міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Також ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» містить перелік обов`язків і прав виконавців. Відповідно до зазначеної статті, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний в тому числі здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пунктом 4 ч. 3 ст. 18 зазначеного закону передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Крім того, Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Разом з тим, суду не надано доказів того, що державним вичерпані всі процесуальні можливості щодо примусового виконання рішення (вироку) суду, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Так, всупереч Закону України «Про виконавче провадження», постанова про відкриття виконавчого провадження не була направлена боржнику (відсутня розписка про отримання поштового повідомлення рекомендованого листа), відсутні докази про те, що державним виконавцем були виконані всі необхідні дії, передбачені законом при виконанні виконавчого листа.

Враховуючи наведене, оскільки примусовий доступ до житла боржника є крайнім заходом, і в даному випадку державним виконавцем не доведено, що такий засіб є єдиним можливим засобом виконання судового рішення, суд вважає, що надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника є передчасним та подання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, та керуючись ст. 439 ЦПК України, суд, -

Ухвалив

В задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ (м. Хмельницький) Літвінової М.В. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 для проведення виконавчих дій відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновленення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: