Березівський районний суд Одеської області
02.10.2020
Справа № 494/416/20
Провадження № 2/494/348/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2020 року Березівський районний суд Одеської області у складі: головуючого судді Дєткова О.Я.

при секретарі Твердун Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Березівка Одеської області цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шулика Максима Юрійовича до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що між сторонами 20 листопада 2014 року був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 52.20 кв.м. Під час укладення даного договору ОСОБА_1 домовився з ОСОБА_2 про всі істотні його умови, що стосуються проведення розрахунків та отримання майна у власність. Умови договору купівлі-продажу ним виконані в повному обсязі та з моменту його укладення він передав обумовлену суму грошей в розмірі 20000 грн. та отримав у власність придбане майно. При цьому, відповідачка отримала гроші й передала ключі від вказаної будівлі, вивезла з будівлі власне майно, таким чином, своїми діями повністю підтвердила, що угода між ними відбувалася, але, знаючи про необхідність нотаріального посвідчення цього договору, не бажає вчиняти ці дії та фактично ухиляється від них. На даний час позивач користується об`єктом купівлі-продажу та володіє ним як власним. Однак, уточнивши свої вимоги позову, представник позивача своєю заявою від 22 липня 2020 року просить захистити порушене право його довірителя, приєднати до справи письмові докази та визнати Договір купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 20 листопада 2014 року дійсним.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, однак від представника ОСОБА_3 надійшла заяву про розгляд справи під час дії карантину на території України без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачка, яка повідомлена належно про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, крім того, зазначила, що з позовними вимогами згодна у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує, також вказала, що всі умови договору виконані, вона отримала від позивача обумовлену договором грошову суму та в неї немає матеріальних претензій до позивача.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства у відповідності до ст.1 ЦПК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У разі недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, згідно положень ст.220 ЦК України, такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Із змісту зазначеної норми закону випливає, що при вирішенні виниклого спору про визнання права власності на нерухоме майно, яке придбане за договором купівлі-продажу, що потребує нотаріального посвідчення, суд досліджує, крім обставин щодо виконання сторонами умов вказаного договору, також наявність письмових доказів домовленості між сторонами щодо усіх істотних умов цього договору та відсутність передбачених законом обмежень для його укладення.

У коментарі п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснюється, що можливість визнання дійсними договорів, які є нікчемними через недодержання встановленої згідно із законом вимоги щодо їх нотаріального посвідчення, надана ч.2 ст.220 ЦК України. Така можливість передбачена законом як одна з форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних відносин.

Судом встановлено, що 20 листопада 2014 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.20 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, загальною площею 350 кв.м (а.с.11).

З матеріалів справи, а саме із Свідоцтва про право власності, № НОМЕР_1 від 17 квітня 2000 року, убачається, що на час підписання цього договору купівлі-продажу продавець, тобто відповідачка була власником спірного нерухомого майна, а тому укладення нею договору купівлі-продажу спірного майна не суперечить вимогам ст.ст.317,319 ЦК України (а.с.12).

За умовами вказаного договору продаж спірного майна вчинено за 20000 грн. та на виконання зазначеної угоди позивач передав обумовлену суму грошей продавцю, а останній отримав її, про що йдеться у пункті 2 Договору від 20 листопада 2014 року (а.с.11).

Згідно акту приймання-передачі від 20 листопада 2014 року, ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність вищевказаний будинок (а.с.14).

Як слідує з обгрунтувань представника позивача підстави позову, на даний час відповідач не має можливості нотаріально посвідчувати укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна та фактично ухиляється від вчинення цієї дії.

Березівською державною нотаріальною конторою в своєму роз`ясненні щодо неможливості вчинення нотаріальної дії №971/0116 від 25 грудня 2017 року зазначено, що у зв`язку з неприбуттям ОСОБА_2 до нотаріальної контори для посвідчення Договору купівлі-продажу від 14 листопада 2014 року та ненаданням документів, посвідчуючись її особу, встановити волевиявлення цієї особи на продаж нерухомого майна не є можливим (а.с.13).

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, та відбулося повне його виконання, але відповідач ухиляється від нотаріального його посвідчення.

З наведеного слідує, що наявність згаданих умов є підставою визнання нікчемного договору дійсним.

Статтями 657, 640 ЦК України передбачається, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а у разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Виходячи з цього, вищезгаданий Пленум Верховного Суду України дійшов однозначного висновку, що ч.2 ст.220 ЦК України підлягає застосуванню лише щодо договорів, які підлягають лише обов`язковому нотаріальному посвідченню.

В силу ст.ст.3,19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, договорів, укладених у порядку, встановленому законом, рішень судів, що набрали законної сили.

Згідно ст.ст.328,392 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Положеннями ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

За ст.ст.6,13 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя та на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Враховуючи наведене, суд у відповідності до положень ч.2 ст.220 ЦК України дійшов висновку, що вищезгаданий договір купівлі-продажу нерухомого майна слід вважати дійсним, у зв`язку з цим, вимоги позову є такими, що підлягають задоволенню.

ВИРІШИВ:

Визнати Договір купівлі-продажу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 52.20 кв.м, що розташований в АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 20 листопада 2014 року, дійсним.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно пункту 15 та підпункту 15.5 Розділу ХIII Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя: