Справа № 303/1358/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Готра Т.Ю., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Логойда Володимир Михайлович на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ухваленого 04 серпня 2020 року головуючим суддею Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» про стягнення заборгованості із заробітної плати,

встановив:

12.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Мотивує свої вимоги тим, що 09 грудня 2019 року звільнився за власним бажанням з роботи у ПАТ «Мукачівприлад» з отриманням трудової книжки. Але остаточний розрахунок з ним не було проведено. Заборгованість по зарплаті у ПАТ «Мукачівприлад» перед ним існувала тривалий час ще до звільнення з роботи, а саме з 01.08.2018 року. З отриманої усно інформації в бухгалтерії підприємства, загальна сума заборгованості підприємства перед ним складає суму у розмірі 70 135,16 гривень. Проте видати довідку про загальну заборгованість ПАТ «Мукачівприлад» перед ним, останнє відмовляється. Неодноразове звертався до керівництва підприємства з вимогою погасити заборгованість, але йому кожного разу обіцяли провести пізніше розрахунок, мотивуючи відсутністю коштів. За наведених обставин і просив суд першої інстанції задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 04 серпня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не доведена наявність заборгованості із заробітної плати, та належних документів на підтвердження заборгованості суду не надано.

Заперечуючи рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Логойда В.М. подав апеляційну скаргу на таке рішення в якій просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення у справі про задоволення позову. Мотивує свої вимоги тим, що судом прийнято рішення з помилковим незастосуванням окремих норм процесуального права. В силу похилого віку і відсутності фінансових можливостей через неотримання зарплати для залучення до судового розгляду адвоката з огляду на те, що справа розглядалась по суті в письмовому провадженні, позивач не отримав достатнього та повного роз`яснення своїх процесуальних прав і обов`язків з боку суду. Зазначене вказує на те, що суд формально підійшов до наявної ситуації та не забезпечив позивачу як особі, яка не є обізнаною з тонкостями юриспруденції права на справедливий судовий розгляд. Так судом не було роз`яснено право позивача на безоплатну правову допомогу; на заявлення клопотання про витребування доказів, оскільки запит позивача проігнорував відповідач. Суд мав можливість самостійно витребувати докази, які стосуються предмета спору, через очевидну недобросовісну поведінку відповідача. Оскільки суд цього не зробив до ухвалення рішення та будучи незгідним з таким, позивач звернувся по допомогу до адвоката і з допомогою останнього були отримані належні докази з Мукачівської ДПІ Мукачівського управління ГУ ДПС у Закарпатській області, з Мукачівського відділу обслуговування громадян ГУ пенсійного фонду України в Закарпатській області, з АТ «Райффайзен Банк Аваль», і з адміністрації відповідача. Виходячи з наведеного, рішення суду було ухвалено без належного врахування вимог статей 12 і 81 ЦПК України, що потягло за собою неповне встановлення фактичних обставин справи та суттєвого порушення прав позивача на зароблені у законний спосіб грошові кошти.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає що така підлягає частковому задоволенню, за наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої встановлено, що 02.07.1969 року позивач був прийнятий на роботу на посаду тракториста четвертого розряду в транспортну дільницю Мукачівського приладобудівного заводу «Мукачівприлад». А 09 грудня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи у ПАТ "Мукачівприлад" за власниим бажанням, що підтверджується копією трудової книжки від 15.07.1969 року (а.с.3).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем, не доведена наявність заборгованості із заробітної плати, а належних документів на підтвердження заборгованості суду не надано. А посилання в позовній заяві на отриману в бухгалтерії інформацію, що загальна сума заборгованості підприємства перед ним становить суму 70 135,16 гривень, не є належним і допустимим доказом для стягнення заборгованості із заробітної плати, а додані позивачем копії адвокатського запиту також не доводить наявність заборгованості відповідача по заробітній платі. Та з клопотанням про витребування доказів позивач до суду не звертався.

Однак, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається із запису під № 13 в Трудовій книжці від 15.07.1969 року, ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням згідно вимог ст. 38 КЗпП України на підставі Наказу № 10 від 06.12.2019 року з 09 грудня 2019 року, а.с. 9-11.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП України на власнику або уповноваженому ним органі лежить обов`язок в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

А ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Мукачівприлад» має заборгованість з виплати зарплати перед ОСОБА_2 за період з 01 серпня 2018 року по 09 грудня 2019 року.

Так, частиною першою статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції "Про захист заробітної плати" N 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року N 8-рп/2013 у справі N 1-13/2013 зазначено, що поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Статтею 110 КЗпП України передбачено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Аналогічна норма міститься статті 30 Закону України "Про оплату праці", яка доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 12, частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

За змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В судовому засіданні позивач пояснив колегії суддів, що відповідач не реагує на будь-які його вимоги з приводу надання доказів по розміру заборгованості із зарплати, а тому з об`єктивних причин не може надати належні докази на підтвердження позовних вимог.

Виходячи з приписів ст. 84 ЦПК України, апеляційний суд ухвалою від 09 листопада 2020 року витребував у Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» відповідні належні докази стосовно заборгованості з виплати зарплати перед ОСОБА_2 за період з 01 липня 2018 року по 09 грудня 2019 року.

На виконання даної ухвали апеляційного суду, ПАТ «Мукачівприлад» надіслало довідку за № 138 від 30.11.2020 року видану бухгалтерією підприємства про нараховану, але не виплачену зарплату за 2018 та 2019 року ОСОБА_1 . Згідно цієї довідки, ОСОБА_1 за період з липня місяця 2018 року по грудень місяць 2019 року нараховано і не виплачено у загальному розмірі 82 366,48 гривень (сума вказана без утримання податків, зборів й інших обов`язкових платежів) заробітної плати. В доданій таблиці заборгованості містяться розбіжності (неточності) по загальній сумі нарахованих податків помісячно, так-як помісячно нараховані податки вказано правильно, а у загальному за весь період при додаванні таких вказано суму 16543,20 грн., що є неправильно, позаяк повинно бути 16061,47 грн. У колонці таблиці «Сума на руки» за деякі місяці така сума до виплати є заниженою, що призвело до зазначення неправильної суми 65823,28 грн., тоді як правильною має бути сума 66305,01 грн. А звідси, при виплаті відповідачем заборгованості із зарплати позивачу на руки необхідно правильно вчинити належні математичні дії з відрахування податків та сплати повної суми заробітної плати.

Відповідно до примітки в даній довідці, 29.11.2019 року згідно платіжного доручення № 22 від 29.11.19р. було виплачено заробітну плату за квітень місяць 2019 року в сумі 4312,08 гривень.

Довідкою за № 139 від 30.11.2020 року виданої ПАТ «Мукачівприлад» доводиться той факт, що ОСОБА_1 звільнений з підприємства за власним бажанням з 09.12.2019 року, згідно наказу №10-к від 06.12.2019 року. Заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.07.2018р. по 09.12.2019 р. перед ОСОБА_1 становить суму 65 823,28 грн. (проте даний загальний розмір заборгованості є помилково заниженим за вище наведених підстав).

ОСОБА_1 заявив вимоги про стягнення на його користь з ПАТ «Мукачівприлад» заборгованість із заробітної плати у загальній сумі 70 135,16 гривень на руки, згідно отриманої інформації з бухгалтерії підприємства. Проте, така вимога позивача не може бути задоволена у повному розмірі, так-як на момент звернення з позовом у суд з врахуванням того, що 29.11.2019 року вже було виплачено за квітень місяць 2019 року суму 4 312,08 гривень, то відповідно до задоволення підлягає менша суму виплати на руки заборгованості із заробітної плати.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні пред`явленого позову, суд першої інстанції не сприяв позивачу у здійсненні його процесуальних прав, зокрема, що стосується отримання доказів на підтвердження заявлених вимог за наявності в нього труднощів в отриманні таких доказів від відповідача. Тим самим, суд самоусунувся від сприяння позивачу у встановленні фактичних обставин у справі, та формально віднісся до розгляду справи, що призвело до безпідставної відмови у позові.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, відповідно до пунктів 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за пред`явлення даного позову та апеляційної скарги в усіх судових інстанціях (п. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»), то судові витрати за пред`явлення такого позову в розмірі 2102,00 грн. (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та за подачу апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн. (2102,00 х 150%), тобто на загальну суму 5255,00 гривень, підлягають стягненню з ПАТ «Мукачівприлад» на рахунок держави.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Логойда Володимир Михайлович, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 серпня 2020 року скасувати та ухвалити в справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 82 366,48 гривень, з утриманням з цієї суми податків, зборів та обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини із заробітної плати, відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мукачівприлад» на користь держави Україна судові витрати у розмірі 5 255,00 гривень, судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: