Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №370/2091/16-ц

"29" жовтня 2020 р. Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Лещук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Макарів Макарівського району Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки земельної ділянки, посилаючись на те, що вона є власником на праві спільної часткової власності Ѕ частини земельної ділянки площею 0.1200 га, у межах згідно із планом, розташованої на території Київської області, Макарівського району, Андріївської сільської ради, кадастровий номер :05:008:0110, цільове призначення для колективного садівництва.

Крім неї співвласником Ѕ вказаної земельної ділянки є ОСОБА_2 .

Оскільки належна їй, позивачці Ѕ частина земельної ділянки не виділена із спільної часткової власності в натурі на місцевості, вона позбавлена можливості відчужити свою частину.

Позивачка вважає, що для можливості подальшого користування земельною ділянкою, необхідно в судовому порядку виділити в натурі належну їй частину земельної ділянки.

Позивачка просить: виділити в натурі їй, ОСОБА_1 Ѕ частку земельної ділянки в межах від Б до В, від В до Г, від Г до Д, від Д до Б, що знаходиться у Київській області, Макарівському районі, Андріївська сільська рада, площа якої складає 0.12 га, кадастровий номер :05:008:0110, для ведення садівництва.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Возний Р.М. заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Левочко Я.А. проти задоволення позовних вимог заперечив.

Згідно письмових заперечень, які раніше були додані до матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 наголошує, що на тій частці земельної ділянки, яку позивачка просить виділити їй в натурі, його, відповідача батьком за власні кошти збудовано цегляний житловий будинок та господарські будівлі, які на даний час не введені в експлуатацію.

Судом встановлено, що відповідно свідоцтву про право на спадщину за заповітом від 31.10.2018 року, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баландіною Т.М., ОСОБА_1 успадкувала після смерті ОСОБА_3 Ѕ частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада, загальною площею 0.1200 га, цільове призначення: 01.06 для колективного садівництва, вид використання: для ведення садівництва, кадастровий номер :05:008:0110 (а.с.61).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №143456576 від 31.10.2018 року, ОСОБА_1 є власником Ѕ частини земельної ділянки площею 0.12 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер - :05:008:0110 (а.с.62).

До матеріалів справи відповідачем ОСОБА_2 додано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 26.01.2017 року щодо земельної ділянки площею 0.1200 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер - :05:008:0110 (а.с.27-31).

При вирішенні спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно вимог ч.3, 4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.76, ч.1, 2 ст.77, ст.79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно вимог ч.1 ст.356 ЦК України та ч.1 ст.86 ЗК України, є спільною частковою власністю.

Законом передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Однак в ч.1 ст.358 ЦК України зазначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ч.1 ст.88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Таким чином, з моменту набуття позивачкою та відповідачем права спільної часткової власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені всіма співвласниками.

Актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Кожному із співвласників гарантоване право на поділ (виділ) в натурі того майна, яке знаходиться у їх спільній частковій власності і після здійснення якого, право спільної власності припиняється, кожен із співвласників набуває право особистої приватної власності на майно, що утворюється в результаті його поділу (виділу), і зміст якого проявляється, перш за все, у здійсненні правомочності щодо володіння, користування та розпорядження майном за своєю волею, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту.

Відповідно до вимог ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно вимог ч.1 ст.86 та ст.87 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає:

а) при добровільному об`єднанні власниками належних їм земельних ділянок;

б) при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами;

в) при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами;

г) за рішенням суду.

Вимогами ст.88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що не підлягає.

До матеріалів справи відповідачем ОСОБА_2 додано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 26.01.2017 року щодо земельної ділянки площею 0.1200 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер - :05:008:0110 (а.с.27-31).

Разом з цим, суд критично оцінює доданий відповідачем витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-017 від 26.01.2017 року щодо земельної ділянки площею 0.1200 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Андріївська сільська рада, цільове призначення - для ведення садівництва, кадастровий номер - :05:008:0110, оскільки витяг з Державного земельного кадастру не є документом, який посвідчував би право власності відповідача ОСОБА_2 на Ѕ частину вказаної земельної ділянки.

Звертаючись із вказаною позовною заявою до суду позивачкою не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б давали суду підстави для виділення в натурі частки земельної ділянки.

Зокрема, не надано до суду проектну документацію щодо визначення розмірів часток для кожної з осіб, що виділяється, і план, який відтворював би порядок розмежування часток земельної ділянки з метою можливих варіантів реального виділу земельної ділянки в натурі із зазначенням меж та із врахуванням законних інтересів інших співвласників.

Зважаючи на це, а також те, що суд самостійно позбавлений можливості визначити розмір часток та координати поворотних точок, через відсутність спеціальних знань, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись вимогами ст.316, 317, 319, 321, 355, 356, 358 ЦК України, ст.86, 87, 88 ЗК України, ст.4, 12, 13, 76-80, 263-268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки земельної ділянки.

Резолютивна частина судового рішення складена 29.10.2020 року.

Повний текст рішення бути складений 06.11.2020 року.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Суддя