Дата документу 09.11.2020 Справа № 332/325/20
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 332/325/20Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.М.
Пр. № 22-ц/807/3006/20Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (надалі - ТДВ «СК «Кредо») про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою та захист прав споживачів

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-2), в якому просив стягнути з відпоівідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 3051,02 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2000,00 грн., а всього 5051,02 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 10.10.2019 року о 08 годині 21 хвилині на перехресті вулиць Північне шосе та Демократичної у м. Запоріжжя ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ -33021 212 СПГ, НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з його автомобілем «Хундай Матрикс» держномер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

17.10.2019 року постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до умов полісу ОСОБА_2 сплатив йому кошти у розмірі 2600,00 грн., які складаються з розміру франшизи. 10.10.2019 року він звернувся до ТДВ СК «Кредо» із заявою про виплату страхового відшкодування у відповідності до умов договору страхування.

До 27.11.2019 року на своє прохання він не отримав від відповідача для погодження з ним визначений ним розмір страхового відшкодування, тому відповідно до ч. 2. ч. 3 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 27.11.2019 року він звернувся до ТДВ «СК «Кредо» із заявою (вх. № 1177) про те, що 28.11.2019 року буде проводитись огляд транспортного засобу «Хюндай Матрікс» з зазначенням місця огляду та часу для визначення вартості матеріального збитку за фактом заподіяння ушкоджень в результаті ДТП. 28.11.2019 року відповідач не з`явився в зазначений час та місце огляду транспортного засобу «Хюндай Матрікс» держномер НОМЕР_2 , тому огляд проводився без участі відповідача.

02.12.2019 року висновком експерта № 02/11 визначена вартість матеріального збитку заподіяного йому як власнику пошкодженого ТЗ в наслідок ДТП, яка складає 15668,94 грн.

На наступний день після огляду експертом його автомобіля, тобто 29.11.2019 року він отримав на свій рахунок кошти від ТДВ «СК «Кредо» у розмірі 10017,92 грн. за вирахуванням комісії у розмірі 50,34 грн. Зазначена сума не була з ним погоджена та не підкріплена жодними письмовими доказами. У зв`язку з тим, що відповідач виплатив йому страхове відшкодування не в повному об`ємі, а саме: він недоотримав 3051,02 грн. - страхове відшкодування та витрати, пов`язані з проведенням автотоварознавчого дослідження у розмір 2000,00 грн. просив стягнути з відповідача зазначену суму матеріальної шкоди.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю першої інстанції Марченко Н.В. (а.с. 42).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 45) відкрито спрощене позовне провадження у цій справі з повідомленням учасників справи.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року (а.с. 123- 126) позовні вимоги ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 129-130) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 133).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 10 вересня 2020 року (а.с. 134), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 137).

В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідач ТДВ «СК «Кредо» не скористалось своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

За змістом ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі справі, керувався ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із необґрунтованості позовних вимог позивача у цій справі та відсутності порушень прав ОСОБА_1 з боку ТДВ «СК «Кредо».

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2019 року та постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року про внесення уточнень у постанові від 17.10.2019 року на перехресті вулиць Північне шосе та Демократичної у м. Запоріжжя о 08 годині 21 хвилині 10.10.2019 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ГАЗ - 33021 212 СПГ, НОМЕР_1 , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з його автомобілем «Хундай Матрикс» держномер НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9-10).

10.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ТДВ СК «КРЕДО» із заявою на виплату страхового відшкодування у зв`язку із настанням страхового випадку ДТП (а.с. 37).

Того ж дня оцінювачем ОСОБА_3 у присутності позивача був складений протоколу огляду транспортного засобу № 18398 від 10.10.2019 року (а.с. 68-71).

На підставі зазначеного протоколу був складений звіт про проведення незалежної оцінки вартості відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу № 18398 від 20.10.2019 року (а.с. 63-67), за висновком якого вартість відновлювального ремонту автомобіля КТЗ Hyundai Matrix, реєстраційний номер НОМЕР_2 з урахуванням зносу вузлів та деталей, без урахування НДВ складає: 12667,67 грн.

Відповідно до умов договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А0/2138339 27.11.2019 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 франшизу в сумі 2600,00 грн., про що зазначає сам позивач (ст. 82 ч.1 ЦПК України).

27.11.2019 року ОСОБА_4 заявою повідомив ТДВ СК «КРЕДО» про те, що 28.11.2019 року відбудеться огляд його пошкодженого ТЗ з метою встановлення матеріальної шкоди (а.с. 38).

28.11.2019 року був проведений огляд ТЗ «Хюндай Матрікс», за результатами якого 02.12.2019 року був наданий висновок експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку № 02/11 (а.с.12-32), за змістом якого вартість матеріальних збитків завданих власнику КТЗ Hyundai Matrix, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, в наслідок ДТП, в цінах станом на час завершення виконання висновку експерта, становить 15668,94 грн.

29.11.2019 року страховим актом № 931 було затверджено рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у сумі 10067,67 грн. (а.с. 77).

Того ж дня, згідно із платіжним дорученням № 2214 від 29.11.2019 року (а.с. 78) та випискою по карточці 29.11.2019 року ОСОБА_1 отримав кошти від СК «Кредо» у розмірі 10017,92 грн. (а.с. 40).

Звертаючись із зазначеним позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути різницю між сумою, яка йому була нарахована за страховим актом № 931 від 29.11.2019 року, та визначеною вартістю матеріальних збитків згідно висновку експерта № 02/11 від 02.12.2019 року, а також витрати, пов`язані з проведенням експертизи.

Суд першої інстанції правильно вважав заявлені вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних-транспортних засобів» (Далі - Закон № 1961-ІV) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Ст. 22 Закону України № 1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

П. 34.2. ст. 34 Закону № 1961-ІV передбачено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

А пунктом 34.3. ст. 34 згаданого Закону встановлено, якщо представник страховика (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Проте, як було правильно встановлено судом першої інстанції, в день отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідачем був ініційований огляд пошкодженого транспортного засобу Hyundai Matrix, реєстраційний номер НОМЕР_2 та складений протокол, у якому було зафіксовано характер кожного пошкодження із додаванням відповідних фототаблиць. З протоколом ОСОБА_1 був ознайомлений, про що міститься його підпис. Отже, страховик виконав усі умови для вчасного проведення огляду у відповідності до п.п. 34.2, 34.3 Закону, тому суд першої інстанції правильно не вбачав підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи.

Також, суд першої інстанції правильно вважав, що не підлягають задоволенню вимоги позивача про виплату недоплаченої страхової суми, виходячи з такого.

П. 36.2 Закону № 1961-ІV визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Вищезазначеним законом не врегульовано питання доплат у зв`язку із проведенням потерпілим власної експертизи, якщо є різниця у сумі страхового відшкодування, а тому суд першої інстанції правильно встановив, що відмова страховика у здійсненні такої доплати не суперечить вимогам цих норм.

Головним аргументом позивача проти прийняття у якості доказу звіту №18398 від 20.10.2019 року щодо розрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля Matrix, реєстраційний номер НОМЕР_2 є те, що цей звіт не відповідає вимогам ч.ч. 6, 7 ст. 102 ЦПК України, однак, із такими аргументами суд першої інстанції правильно не погодився.

Позивач посилався у цій справі також на позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду № 522/1029/18 від 18.12.2019 року, але у тій справі мова йшла про висновок будівельно-технічного експертного дослідження, як неналежного доказу, натомість у зазначеній справі позивач посилався на звіт, як на неналежний доказ, однак правова природа цих двох доказів різна.

Так, суд першої інстанції правильно вважав, що ст. 102 ЦПК України встановлені вимоги до висновку експерта як доказу, який може бути визнаний належним, допустимим, або не визнаний таким під час розгляду цивільної справи у суді. Натомість, для встановлення розміру збитків у разі настання страхового випадку Закон № 1961-ІV не зобов`язує страховика проводити лише експертизу. Як зазначалося раніше п. 34.2 ст. 34 Закону зобов`язує страховика направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що звіт №18398 від 20.10.2019 р., складений суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_3 , який має для здійснення такої діяльності всі необхідні документи (а.с. 72-74), повністю відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методикці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а також іншим нормативно-правовим актам, тому у суду відсутні підстави для визнання його неналежним доказом.

Ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається чи були і ким були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Зважаючи на те, що відповідач діяв у межах своїх повноважень, передбачених чинним законодавством, тому суд першої інстанції правильно не вбачав порушень прав ОСОБА_1 з боку ТДВ «СК «Кредо».

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 є такими, що дублюють доводи позовної заяви позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію позивача, викладену в його позові у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_1 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, і зокрема стороною позивача апеляційному суду не надані.

Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.

В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.

Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

Встановлено, що суд першої інстанції не вирішував у цій справі питання про розподіл понесених судових витрат між сторонами, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, а тому останнє також в апеляційному порядку не переглядалось. Однак, воно може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за власною ініціативою або за заявою учасників цієї справи в порядку, передбаченому ст. 270 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни.

Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 10 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.11.2020 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.