12.11.2020 Єдиний унікальний номер 205/6823/20
Провадження № 2/205/2475/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання - Далакян Л.А.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відновлення меж земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести встановлений нею паркан, який розділяє земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту частину її земельної ділянки, а також заборонити ОСОБА_4 самовільно встановлювати паркани на межі земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 висотою вище, ніж 1,5 метри.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

За клопотанням представника позивача ОСОБА_1 ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження цивільної справи у розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі та зазначила, що вказана позовна заява має новий предмет позову, а тому заперечувала щодо залишення позовної заяви без розгляду, оскільки позовні вимоги у справі №205/5359/15-ц мали іншу підставу, різний склад сторін та інший предмет позову, отже, зазначені справи не є тотожними та відповідно докази, які були предметом іншого судового розгляду не можуть бути підставою для відхилення позовних вимог по цій справі, оскільки справи є різними.

Представник відповідача у підготовчому судовому засіданні зазначила, що позовну заяву необхідно залишити без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки постановою судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у справі № 205/5359/15-ц за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, відшкодування матеріальної шкоди, вже прийнято рішення, що набрало законної сили, відповідно до якого скасовано заочне та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, а посилання позивача на нібито новий предмет спору є необґрунтованим, оскільки попередні судові рішення були постановлені стосовно межі та розмірів земельних ділянок АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , а тому позивачка знову звернулась до суду з одним і тим самим предметом позовної заяви та з тих самих підстав.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

За допомогою офіційного веб-порталу судової влади України, на якому публікується інформація про діяльність судів загальної юрисдикції, а також цивільної справи № 205/5359/15-ц, яка зберігається в архіві Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, судом було встановлено, що в провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково та усунено ОСОБА_3 перешкоду в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3 ; зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 15 кв.м., що належить ОСОБА_3 , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року доповнено третій абзац резолютивної частини рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року та викладеного його в наступній редакції: "Зобов`язати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту частину земельної ділянки площею 15 кв. м., шляхом знесення паркану та перенесення його на кадастрову межу згідно визначених у акті встановлення меж зйомочних "поворотних" точок координат спільної межі між домоволодіннями АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 лютого 2016 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2016 року скасовані, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, відшкодування матеріальної шкоди відмовлено. Вказана постанова набрала чинності 24.01.2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 січня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, відшкодування матеріальної шкоди.

07 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 про відновлення меж земельних ділянок, усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, в якій просить усунути перешкоду в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести встановлений нею паркан, який розділяє земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту частину її земельної ділянки, а також заборонити ОСОБА_4 самовільно встановлювати паркани на межі земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 висотою вище, ніж 1,5 метри.

Тому суд вважає, що на момент звернення позивача до суду з позовом по цій цивільній справі в частині позову про усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання знести встановлений паркан та повернення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, обставини справи, підстави та предмет спору не змінились.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Зміст вказаної статті не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судові рішення, які набрали законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, спір з приводу усунення перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести встановлений нею паркан, який розділяє земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та повернення ОСОБА_3 самовільно зайнятої частини її земельної ділянки, вже розглянуто судом, що унеможливлює повторний розгляд справи в спорі з того самого предмету і з тих самих підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин та обраного позивачем способу захисту, суд вважає, що наявні підстави для закриття провадження у цивільній справі в частині позовних вимог, а саме в частині усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести встановлений нею паркан, який розділяє земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту частину її земельної ділянки.

Позовні вимоги щодо заборони ОСОБА_4 самовільно встановлювати паркани на межі земельних ділянок за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 висотою вище, ніж 1,5 метри підлягають судовому розгляду.

Згідно із ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Роз`яснити сторонам, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України.

Пунктом 3 частини 2 статті 198 ЦПК України передбачено, що суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження в інших випадках, коли питання, визначені частиною другою статті 197 цього Кодексу, не можуть бути розглянуті у цьому підготовчому засіданні.

Керуючись ст. ст. 197, 198, 255, 256, 260, 353 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Провадження у справі № 205/6823/20 в частині вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання ОСОБА_4 знести встановлений нею паркан, який розділяє земельні ділянки за адресами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та повернути ОСОБА_3 самовільно зайняту частину її земельної ділянки - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду виготовлено 16 листопада 2020 року.

Суддя: Т.П. Терещенко

.