ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1858/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю

секретаря судового засідання Долі М.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_3 , в якій просила суд стягнути з відповідача на свою користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 28 055, 00 грн., витрати на проведення звіту про оцінку розміру матеріальної шкоди у розмірі 2 120,00 грн., витрати на проведення мікологічного дослідження у розмірі 1 700,00 грн., витрати на оренду квартири у розмірі 12 000,00 грн., моральну шкоду 40 000,00 грн. та понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована тим, що у вересні 2019 року відбулося залиття квартири позивача АДРЕСА_1 з вище розташованої квартири № 107 . Причиною залиття стала несправність сантехнічного обладнання та побутової техніки, а саме посудомийної машини. Факт залиття підтверджується складеним актом ТОВ «Промінь-С», в якому зазначено причини затоплення обстежуваної квартири та пошкодження, які утворилися в результаті затоплення, а саме замокання часткове стін і стелі на кухні (звукоізоляція і натяжна стеля), замокання частини стіни і стелі в коридорі, деформація дверної коробки і полотна. Відповідно до Звіту про оцінку розміру матеріального збитку, завданого квартирі № 99 , з урахуванням фізичного зносу квартири, матеріальна шкода становить 28 055,00 грн. Вартість проведеної оцінки становить 2 120,00 грн. Крім того, було проведено ще мікологічне дослідження, вартість якого становить 1 700,00 грн., при проведенні якого в квартирі були виявлені гриби, що є активним деструкторами матеріалів, а також можуть викликати алергічні реакції у людей, ураження шкіри, волосся, отруєння мікотоксинами. У зв`язку з наявними у позивача хворобами, їй було протипоказано знаходитися у приміщеннях, де є грибок та пліснява, тому вона була змушена винаймати квартиру та сплачувати щомісячно 12 000,00 грн. Позивач зверталася до відповідача з пропозицією відшкодувати заподіяну матеріальну шкоду, завдану залиттям, але отримала відмову. Окрім завданої матеріальної шкоди, позивачеві також було заподіяно моральну шкоду.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи проводити в загальному позовному провадженні, призначено підготовче засідання.

18.02.2020 року представником відповідача - адвокатом Маліцькою І.О. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог з наступних підстав. Так, зазначено про те, що позивачем не визначено час затоплення, оскільки у позовній заяві вказано, що затоплення відбулося 18 вересеня 2019 року, а заява ОСОБА_2 на імя директора ТОВ «Промінь-С» з проханням скласти акт про затоплення датована 16 вересням 2019 року. Тобто не зрозуміло, коли саме сталося залиття. Надані акти від 18.09.2019 року та від 24.10.2019 року представник відповідача вважає неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони не відповідають вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, відповідач не була присутня при складанні вказаних актів, про їх складання її навіть не було повідомлено. Просила звернути увагу на те, що оцінювачем, який складав Звіт про оцінку матеріальної шкоди, здійснювалася оцінка 30.09.2019 року, а вихідні дані, що бралися для проведення даної оцінки, були складені вже після проведення оцінки, а саме 24.10.2019 року та 25.10.2019 року. Протокол мікологічних випробувань також є неналежним доказом, оскільки було порушено порядок відбирання зразків для випробувань. Заподіяння позивачеві моральної шкоди не підтверджено жодними доказами. Крім того, зазначила про те, що на час розгляду справи, позивач вже продала вказану квартиру і не являється її власником.

23.03.2020 року позивач подала відповідь на відзив, в якому вказала, що помилково в позовній заяві зазначила датою залиття 18 вересня замість 16 вересня 2019 року. Щодо оцінки, то вона здійснювалася в термін з 30 вересня 2019 року по 29 жовтня 2019 року, а тому посилання представника відповідача, про те, що вихідні дані, які бралися для проведення оцінки, були складені вже після її проведення не відповідають дійсності. Також є належним доказом складений акт, який відповідає чинному законодавству, та в якому зафіксовані пошкодження. Наявність плісняви у квартирі також зафіксовано у звіті та підтверджується наданими фотографіями пошкоджень.

Ухвалою суду від 25.05.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

04.06.2020 року представник відповідача подала до суду заперечення на відповідь на відзив.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача щодо задоволення заявлених позовних вимог заперечувала, просила відмовити у їх задоволенні як у безпідставних та не доведених.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 станом на вересень 2019 року була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Позивач вказує, що 16.09.2019 року відбулось залиття її квартири, на підтвердження чого було надано акт від 18.09.2019 року, складений комісією в складі представників ТОВ «Промінь-С»: інженера ОСОБА_6, майстра ОСОБА_4 , сантехніка ОСОБА_5 , в присутності власника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , відповідно до якого комісією було встановлено, що залиття квартири № 99 відбулось із квартири № 107 . Причина залиття - несправність сантехобладнання і побутової техніки. При затопленні пошкоджено: замокання часткове стін і стелі на кухні (звукоізоляція і натяжна стеля), замокання частини стіни і стелі в коридорі, деформація дверної коробки і полотна ( а. с. 9).

Відповідно до Звіту ТОВ «Аелєкон» про оцінку розміру матеріального збитку від 29.10.2019 року, вартість збитку, що виникла внаслідок залиття квартири за адресою: АДРЕСА_1 , складає суму в розмірі 28 055,00 грн. (а. с. 31 - 49).

В обґрунтування позову зазначено, що саме внаслідок винних дій відповідача, як власника квартири № 107 , відбулось залиття належної позивачу на праві власності квартири, а відтак відповідач має відшкодувати завдані збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, стороною відповідача було зазначено про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів завдання збитків саме з вини відповідача, а також не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями відповідача, а відтак відсутні законні підстави для задоволення позову.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Правовідносини між сторонами є деліктними, оскільки виникли у зв`язку із спричиненням шкоди, а тому регулюються Главою 82 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Пленум Верховного Суду України у абз. 1 п. 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р. № 6 (з наступними змінами) наголосив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, із змісту наведених норм права випливає, що для застосування вимог ст. 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вина відповідача щодо залиття квартири встановлена на підставі акту від 18.09.2019 року, де встановлено, що залиття відбулось з квартири № 107 внаслідок несправності сантехобладнання і побутової техніки. Внаслідок цього відбулось затоплення кухні та частини коридору.

Однак, варто звернути увагу на те, що правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Наданий стороною позивача акт від 18.09.2019 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, так, зокрема, він складений без присутності, осіб явка, яких є обов`язковою - власника/мешканців квартири № 107 .

Крім того, даний акт не підписано відповідачем, як і не складено акту, що власник квартири № 107 , відмовився його підписувати.

Також, в акті не зазначено дати залиття квартири № 99 .

Зазначена у актах причина залиття не може вважатися достовірною, оскільки, як вказала сама позивач у позовній заяві, доступу до квартири № 107 їм не надали.

З огляду на викладене наданий стороною позивача акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди, а відтак судом до уваги не приймається.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не доведено належними та допустимими доказами саме вину відповідача у заподіянні шкоди позивачу затопленням його квартири, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди та витрат, пов`язаних із проведенням оцінки, мікологічного дослідження, оренду квартири задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що відшкодування моральної шкоди є похідним від заподіяння матеріальної шкоди, та заподіяння такої судом не встановлено, а позивачем не доведено, а тому вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої залиттям квартири відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2020 року.