Єдиний унікальний номер 448/1498/19
Провадження № 2/448/97/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
17.01.2020 року м.Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Білоуса Ю.Б.,
за участю секретаря судового засідання Романченко І.А.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 не з`явився,
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - не з`явилися,
представник третьої особи Мостиської міської ради не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Мостиська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
26.09.2019року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що йому на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
Вказує, що у даному будинку є зареєстрованими відповідачі у справі, а саме: ОСОБА_2 (рідна сестра позивача), її чоловік - ОСОБА_3 та діти - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (племінники позивача), а також рідний брат позивача - ОСОБА_6 , однак, останні фактично проживали у даному будинку до 2004року ( ОСОБА_6 фактично проживав до 2001року).
Зазначає, що він неодноразово звертався до відповідачів з вимогою добровільно знятися з реєстрації, однак його вимоги виконано не було. Жодних перешкод у користуванні відповідачами житловим будинком він не створював. Крім того, відповідачі не сплачують плату за комунальні послуги, не несуть жодних витрат по утриманню будинку, не приймають участі у спільному побуті, їх особистих речей в спірному будинку немає, що свідчить про втрату ними інтересу до спірного жилого приміщення.
З огляду на наведене, просить суд усунути йому перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 такими, що втратили право користування даним житловим будинком.
ІІ. Позиція учасників справи
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглянути у його відсутності.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були своєчасно і належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, однак в суд не з`явилися і не повідомили про причини своєї неявки, а також від них не надходило відзиву на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за їх відсутності.
Представник третьої особи Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, вирішення спору покладає на розсуд суду.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 12.11.2019року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження.
Ухвалою суду від 12.12.2019року закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.01.2020року.
Ухвалою суду від 17.01.2020року постановлено провести заочний розгляд даної цивільної справи.
Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється.
Враховуючи наведене та беручи до уваги думку позивача, який не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачів і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
ІV. Обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
У даному житловому будинку є зареєстрованими відповідачі у справі, а саме: ОСОБА_2 , 1965року народження (рідна сестра позивача), її чоловік - ОСОБА_3 , 1968року народження, сини - ОСОБА_4 , 1985року народження та ОСОБА_5 , 1992року народження (племінники позивача), а також рідний брат позивача - ОСОБА_6 , однак, такі фактично не проживають у даному будинку з 2004року ( ОСОБА_6 фактично не проживає у даному будинку з 2001року).
Вищевказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №168925595 від 03.06.2019року; копією рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15.04.2019року; актом обстеження на предмет проживання в господарстві ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , Мостиського АДРЕСА_1 №572 від 24.06.2019року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №573 від 24.06.2019року; довідкою, виданою виконавчим комітетом Арламівськоволянської сільської ради №1048 від 05.11.2014року; копією будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 ; копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .
V. Застосоване судом законодавство.
В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
У відповідності з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Виходячи зі змісту положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу в спосіб, передбачений цією нормою Закону, або у спосіб передбачений договором чи законом.
Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд.
Ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Частиною 1 ст.405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
ЦПК України встановлено, що:
відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. (статті 12 і 81);
суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
у відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
VI. Висновки суду.
В ході розгляду справи судом не встановлено наявності домовленостей між відповідачами та позивачем як власником житла щодо порядку користування даним житловим будинком або щодо збереження за відповідачами права на користування житлом на час їх відсутності.
Не встановлено судом і обставин, які б свідчили про поважність причин відсутності відповідачів у належному позивачу житловому будинку з 2004 року ( ОСОБА_6 з 2001року) і по теперішній час, факту чинення їм перешкод щодо користування та проживання у даному будинку чи вчинення відповідачами дій у зазначений період часу, які б свідчили про їх намір зберегти право на користування даним житловим приміщенням.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 без поважних причин були відсутні у спірному жилому приміщенні понад один рік, тобто понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, останні самостійно залишили дане жиле приміщення і протягом тривалого часу (більше 15 років) не намагалися вселитись у таке, перешкод в користуванні спірним житловим будинком їм не чинилось і вони добровільно обрали собі інше місце проживання, а також з огляду на те, що формальна реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку є такою, що перешкоджає позивачу у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі та визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням у житловому будинку АДРЕСА_1 .
VII. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах з кожного в користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 3842,00гривень, тобто по 768,40грн з кожного.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа Мостиська міська рада Львівської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , 1965року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , 1968року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_4 , 1985року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_5 , 1992року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_6 , 1968року народження, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати зі сплати судового збору на загальну суму 3842 (три тисячі вісімсот сорок дві) гривні, в рівних частинах з кожного, тобто по 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Ю.Б. Білоус
Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б. Білоус

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач-1: ОСОБА_2 , 1965року народження; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач-2: ОСОБА_3 , 1968року народження; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач-3: ОСОБА_4 , 1985року народження; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач-4: ОСОБА_5 , 1992року народження; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач-5: ОСОБА_6 , 1968року народження; місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Третя особа Мостиська міська рада Львівської області; місцезнаходження: м.Мостиська, вул.Грушевського, 6, Львівської області.

Повний текст судового рішення складено 17.01.2020року.