Справа № 175/1329/20
Провадження № 2/175/340/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 грудня 2020 року смт. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бойка О.М.,
при секретарі Кучеренко О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію. В обґрунтування позову посилається на те, що 26 березня 2020 року, 08 квітня 2020 року та 09 квітня 2020 року ОСОБА_2 у соціальній мережі Facebook розмістив публікації, зміст яких є образливим та таким, що принижує честь та гідність ОСОБА_1 і його ділову репутацію. Крім того, ОСОБА_1 вважає оприлюднені відомості неправдивими, вигаданими з метою приниження його честі та гідності, та зміст викладених публікацій не може бути підтверджений жодними доказами. Своїми діями ОСОБА_2 заподіяв ОСОБА_1 моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює в суму 200 000 грн.
Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові, та просив суд визнати, що його право на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації порушує ОСОБА_1 , через інформацію,опубліковану:
1) ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook на сторінці користувача « ОСОБА_3 » за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid= НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) статтю під назвою «с ОСОБА_4 и еще 73» наступного змісту: «С вашим офисным работником с этим нездоровым психически персонажем. Про психическое заболевание ОСОБА_5 я почти сразу поставил Вас в известность»;
2) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook на сторінці користувача « ОСОБА_3 » за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid = НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) статтю під назвою «с ІНФОРМАЦІЯ_4 » наступного змісту: « ІНФОРМАЦІЯ_5 ».
3) ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 в соціальній мережі Facebook на сторінці користувача « ОСОБА_3 » за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid = НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) статтю під назвою «с ОСОБА_6 и еще 9» наступного змісту: «Детский правозащитник оказался банальным торговцем наркотиков!».
Позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили вилучити інформацію, яка визнана що порушує право на повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації та спростувати поширену інформацію шляхом розміщення в мережі соціальній мережі Facebook на сторінці користувача « ОСОБА_3 » повідомлення наступного змісту:
За цією адресою в соціальній мережі Facebook було розміщено інформацію відносно ОСОБА_1 , яка визнана судом такою, що порушує право на його повагу честі, гідності та недоторканість ділової репутації. Перепрошую та вибачаюсь за порушення честі, гідності та ділової репутації ОСОБА_1 за оприлюднення інформації щодо нього.», та, під спростуванням, тексту резолютивної частини рішення суду у даній справі дослівно, без редагування, скорочення та коментування.
Позивач також просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. та судові витрати по справі.
Відповідач у судове засідання не з`явився.
Так, суд викликає учасників справи у судове засідання. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених ЦПК України, разом з копіями відповідних документів надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи той факт, що всі судові повістки та повідомлення, що були направлені на адресу відповідача ОСОБА_2 рекомендованими листами з повідомленням про вручення ( АДРЕСА_1 ) повернуті до суду з відміткою «За закінченням терміну зберігання», судом прийнято рішення про виклик ОСОБА_2 через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене не пізніше ніж за десять до дати відповідного судового засідання. Згідно з ч.11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик ОСОБА_2 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Судом було здійснено всі необхідні заходи, визначені діючим ЦПК України, для виклику відповідача у судове засідання.
Враховуючи викладені вище вимоги, ОСОБА_2 належним чином повідомлений про слухання справи, у судове засідання не з`явився, причину неявки у судове засідання суду не повідомив.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що в даному випадку умови, визначені у ст.280 ЦПК України існують одночасно, беручи до уваги заяву позивача ОСОБА_1 про те, що він не заперечує проти вирішення справи у заочному порядку, суд проводить розгляд справи у заочному порядку, що повністю відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що відноситься до території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, а тому даний спір підлягає розгляду за територіальною підсудністю в Дніпровському районному суді Дніпропетровської області та справа розглядається судом без порушення правил підсудності.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).
Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, ЦПК України.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в 23:16 ОСОБА_2 на своїй сторінці « ОСОБА_3 » у соціальній мережі Facebook за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid= НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) було розміщено текст під назвою «с ОСОБА_4 и еще 73», який, як зауважив позивач у судовому засіданні, є для нього образливий.
Також, ІНФОРМАЦІЯ_7 в 15:29 ОСОБА_2 на своїй сторінці « ОСОБА_3 » у соціальній мережі Facebook за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid = НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) було розміщено текст під назвою « с ІНФОРМАЦІЯ_4 », який також, як акцентував увагу суду позивач, є для нього образливий.
Після чого, втретє, ІНФОРМАЦІЯ_7 в 20:37 ОСОБА_2 на своїй сторінці « ОСОБА_3 » у соціальній мережі Facebook за адресою: ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ? story. fbid = НОМЕР_1 іd = НОМЕР_2 ) було розміщено текст під назвою « с ІНФОРМАЦІЯ_8 », який є для позивача ОСОБА_1 образливий.
ОСОБА_7 зауважив, що під зазначеними текстами було розміщено його фотографії. Дані публікації були доступні для загального ознайомлення всіх користувачів вказаної соціальної мережі, котрі відвідали сторінку та автоматично надійшли як сповіщення всім користувачам, які позначені як «друзі» користувача « ОСОБА_3 », а також друзям друзів у соціальній мережі Facebook. Вказану інформацію побачила велика кількість осіб. Оприлюднені ОСОБА_2 відомості є образливими та такими, що принижують його честь та гідність позивача і ділову репутацію. Крім того, ОСОБА_1 вважає оприлюднені відомості неправдивими, вигаданими з метою приниження його честі та гідності та не можуть бути підтверджені жодними доказами. Інформацією, яка порушує його особисті немайнові права є наступні вислови:
?з тексту від 26 березня 2020 року «С вашим офисным работником с этим нездоровым психически персонажем. Про психическое заболевание ОСОБА_5 я почти сразу поставил Вас в известность»;
?з тексту від 08 квітня 2020 року «Двух шизофреников - неудачников, ивана красикова и николая кожушко»;
?З тексту від 09 квітня 2020 року «Детский правозащитник оказался банальным торговцем наркотиков!», які в свою чергу є порушенням норм моралі, етики та спрямовані на порушення честі та гідності, а також є принизливими самі по собі для позивача.
Позивач акцентував увагу суду на той факт, що поширена інформація є недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача. Також вона жодним доказом не підтверджена та теж порушує його честь та гідність і ділову репутацію.
У ст.3 Конституції України закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
В силу ст. ст. 21, 28 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах. Кожен має право на повагу до його гідності.
За приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.
Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.
Згідно ст. 297 ЦК України,кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України,фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Як визначено у ч. 6 та ч. 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Як визначено у ст. 2 Закону України «Про інформацію», основними принципами інформаційних відносин є, зокрема, достовірність і повнота інформації; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.
Згідно ч. 2 ст. 302 ЦК України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судовому практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. У пункті 18 вказаної постанови зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації.
На думку позивача, що ОСОБА_2 порушив його немайнові права, а саме честь, гідність та недоторканість ділової репутації, шляхом опублікування інформації в соціальній мережі Facebook, яка є наклепом, неправдивою та образливою. Також, ОСОБА_1 зазначає, що своїми неправомірними діями ОСОБА_2 , шляхом оприлюднення інформації, яка принижує честь та гідність, а також ділову репутацію завдана моральна шкода, яка виразилась у нервовому стресі, у погіршенні самопочуття і настрою.
Позивач в судовому засіданні просив врахувати той факт, що він вимушений був витрачати додатковий час, змінювати плани та відволікатися від своїх звичайних занять та роботи для врегулювання ситуації навколо неправдивої інформації,змушений звертатися за правничою допомогою, витрачати свій час на зустріч з адвокатом, зайві розмови про виправдання, відвідувань судових засідань, нести матеріальні витрати на правничу допомогу, сплату судового збору, відправки кореспонденцій, а також відновлювати свою ділу репутацію, як перед своїми родичами, друзями, товаришами, так і взагалі перед суспільством. Свою моральну шкоду позивач оцінює в 200 000,00 грн.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
На підтвердження позовних вимог, позивачем надано лише роздруківку з електронної сторінки статей «с ОСОБА_4 и еще 73», «с Таней ОСОБА_8 и еще 19», «с ОСОБА_6 и еще 9», що роздруковані з соціальної мережі Facebook, зі змісту яких вбачається, що інформація у статті є оціночним судженням, яке містить власну суб`єктивну думку ОСОБА_2 щодо стану здоров`я ОСОБА_1 .
Згідно з частиною третьою ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.
У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема честь, гідність і ділова репутація.
Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.
Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.
Згідно з частиною п`ятою статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Разом з тим, суд не приймає до уваги як докази надані позивачем у справі ніким не посвідчені копії статей : «с ОСОБА_4 и еще 73», «с Таней ОСОБА_8 и еще 19», «с ОСОБА_6 и еще 9», що роздруковані з соціальної мережі Facebook, оскільки в соціальних мережах може зареєструватися будь-яка людина і під будь-яким іменем. Перевірити таку інформацію неможливо, а тому вона є недопустимим та неналежним доказом (Рішення Верховного Суду у справі №667/266/15-ц).
Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 100 ЦПК України, учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Позивач у порушення вимог ст. 100 ЦПК України не зазначає на власника оригіналу електронного доказу, роздруківку яких надає.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Вивчивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог.
Будь-яких інших доказів, окрім ніким не засвідчених роздруківок статей, що роздруковані з соціальної мережі Facebook, які, як зазначено вище є недопустимими та неналежними доказами, позивачем на підтвердження позовних вимог у частині захисту честі гідності та ділової репутації, не надано, а тому суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову у частині захисту честі гідності та ділової репутації, суд відмовляє у задоволенні позову у частині відшкодування моральної шкоди, що є похідними вимогами від позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. ст. 141, 142 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відносяться за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 201, 297, 277, 299 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 89, 128, 129, 130, 131, 133, 137, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та недоторканості ділової репутації, зобов`язання вилучити та спростувати інформацію відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко