Справа № 562/1713/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" серпня 2020 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі:

головуючого судді Мички І.М.

при секретарі судового засідання Кондратюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Здовбицької сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області про поновлення строку для при зняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Здовбицької сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області про поновлення строку для при зняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 стало, відомо , що наявний заповіт від 30.02.2007 року , його , мати ОСОБА_2 заповіла усе майно належне їй на момент смерті позивачу. ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла.

Згідно державного акту на право на земельну ділянку ЯЕ № 252524 від 16.05.2008 року визначено, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1227 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд. Позивач разом з дружиною протягом двох років , що передували смерті ОСОБА_2 постійно проживали з останньою та доглядали її , однак зареєстрованими не були по АДРЕСА_1 .

Державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 252533 від 16.05.2008 року визначено, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,2871 га, що розташована в с. Здовбиця, Здолбунівський р-н, Рівненська обл., з цільовим призначенням : для ведення особистого селянського господарства.

Свідоцтвом про право особистої власності від 20.10.1988 визначено, що ОСОБА_2 належить на праві власності домоволодіння по АДРЕСА_1 .

З 02.09.2019 року позивач фактично прийняв спадщину за заповітом, адже постійно проживав з ОСОБА_2 протягом 2-ох до моменту смерті, станом на момент смерті й в подальшому після смерті ОСОБА_2 використовував домогосподарство по АДРЕСА_1 , використовував земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 . Проте , свідоцтво про право на спадщину не було видано позивачу зважаючи на відсутність будь яких відомостей щодо наявності заповіту та наявності у власності ОСОБА_2 майна для спадкування, несприятливими сімейними обставинами й відсутністю правової обізнаності щодо необхідності отримання такого свідоцтва й перереєстрації права власності щодо нерухомого майна . При зверненні до приватного нотаріуса Здолбунівського районного нотаріального округу Чайковської А.О. з метою отримання відповідного свідоцтва про право на спадщину щодо нерухомого майна, котре належало ОСОБА_2 станом на момент смерті та перереєстрації такого нерухомого майна на себе , однак приватний нотаріус своїм листом № 20/01-16 від 22.06.2020 року , повідомила , що позивачем порушені строки прийняття спадщини й є необхідність звернення з позовом до суду про визнання факту набуття спадщини та поновлення строку на вступ у спадщину за заповітом.

Представник позивача в судове засідання не з`явився надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі просить їх задовольнити , розгляд справи провести без його участі та участі позивача.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився надіслав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, заперечень не надавав, розгляд справи просить провести без його участі.

Третя особа , приватний нотаріус Здолбунівського районного нотаріального округу Чайковська А.О. надала суду заява в якій просить розгляд справи провести без її участі, заперечень щодо позову не надавала.

Суд, дослідивши докази, що є у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Згідно державного акту на право на земельну ділянку ЯЕ № 252524 від 16.05.2008 року визначено, що ОСОБА_2 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1227 га, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку , господарських будівель та споруд.

Відповідно до положень статей1216-1218 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною 1 статті 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 1статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Факт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (частина 1статті 1269 Цивільного кодексу України).

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом, як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з підпунктами 4, 10 пункту 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 2 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Положеннями статті 2Закону України«Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч.ч.1,2 ст.1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою .

У відповідності до ч.ч.1,5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною 3 ст.1272 Цивільного кодексу України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подачі ним заяви про прийняття спадщини.

У абзаці 6 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що позивач пропустив строк на подачу заяви, оскільки не мав правової обізнаності щодо необхідності отримання свідоцтва про право на спадщину .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до вважає за можливе, визнати поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

За таких обставин суд приходить до висновку , що позов ОСОБА_3 до Мізоцької селищної ради про поновлення строку для при зняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Здовбицької сільської ради Здолбунівського районну Рівненської області про поновлення строку для при зняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити .

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Рівненським МУ УМВС України в рівненській області 14.08.1996 року, що зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ) після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживала за адресою : АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 02.09.2019 року) за заповітом від 30.02.2007 року;

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тривалістю в два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя