Справа № 750/9000/20
Провадження № 2/750/2023/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2020 року м. Чернігів
Деснянський районний суд м. Чернігова в складі судді Коверзнева В. О.,
з участю секретаря судового засідання Хамайко С. В.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
6.10.2020 ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідачі) про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 з підстав, встановлених статтями 391, 405 Цивільного кодексу України.
Позов мотивує тим, що відповідачі ніколи не перебували з позивачем у родинних відносинах і не були членами його сім`ї, при цьому вони самостійно покинули спірну квартиру і з 2017 року постійно не проживають в ній.
Сторони у судове засідання не з`явилися, але представник позивача надіслав суду електронну заяву про розгляд справи за його відсутності, якою також повідомив про підтримання позову та згоду на заочний розгляд справи.
Відповідачі про причини неявки не повідомили, про час і місце розгляду справи сповіщалися належним чином.
10.11.2020 судом постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 31.05.2019 (далі Квартира; а.с. 8, 9); у зазначеній Квартирі зареєстровано місце постійного проживання малолітніх дітей і дружини позивача, а також відповідачів (а.с. 10).
Як убачається з матеріалів справи та акту від 28.09.2020 (а.с. 10, 11), відповідачі зареєстровані в Квартирі з 2008 року, при цьому з 2017 року постійно не проживають в ній.
Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України (далі Кодекс) право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За приписом статті 391 Кодексу власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною другої статті 406 Кодексу сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Суд вважає, що відсутність родинного споріднення та сімейних відносин між позивачем і відповідачами, а також фактична відсутність відповідачів у Квартири з 2017 року, що свідчить про фактичну втрату ними інтересу до вказаного житла, в сукупності є істотною обставиною, яка дає суду підстави для припинення житлового сервітуту та визнання відповідачів такими, що втратили право користування Квартирою.
Вказана позиція суду узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, сформульованими у постанові від 29.01.2020 (справа № 750/2263/18), які підлягають застосуванню судами нижчих інстанцій.
Враховуючи викладене, пред`явлений позов належить до часткового задоволення.
Керуючись статтями 81, 258, 259, 263-265, 280, 284 ЦПК України, суд
позов задовольнити частково. Визнати ОСОБА_2 , 1975 року народження, та ОСОБА_3 , 2006 року народження, такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом м. Чернігова за письмовою заявою відповідача протягом 30 днів від дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів від дня його проголошення, через Деснянський районний суд м. Чернігова.
Суддя В. О. Коверзнев