Справа №428/5604/20
Провадження №2/428/1942/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дубової В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Швець Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У вищезазначеній квартирі разом з нею зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які у зазначеній квартирі не проживають з 2014 року, не сплачують комунальні платежі за квартиру, не утримують її у належному стані. Наявність реєстрації відповідачів у квартирі порушує права та інтереси позивача, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Просила визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити. Додатково пояснила, що вона з сином ОСОБА_2 не спілкується, син з онукою ОСОБА_5 були зареєстровані в спірній квартирі за її згоди в 2005 році. Відповідачі жили в спірній квартирі до 2014 року, після чого в червні-липні 2014 року син зателефонував позивачу та повідомив, що він та дочка знаходяться у Волгоградській області Російської Федерації. Чому син виїхав до Російської Федерації, вона не знає, можливо, щоб не проходити військову службу. Разом з сином ОСОБА_2 виїхала його дружина та ОСОБА_5 , яка є онукою позивача.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися, а тому у суду немає підстав сумніватися у доводах, викладених позивачем, як підставах для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, заперечувала проти задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Додатково пояснила, що Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області проводила обстеження спірного житла. Під час обстеження встановлено, що позивач проживає одна, речей відповідачів в квартирі немає.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у зв`язку з чим судом 03.11.2020 року на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши письмові докази по справі, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, суд встановив наступне.

Квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується копією дублікату договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 30.06.2004 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 2286 (дублікат має силу оригіналу та посвідчений 10.09.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т., зареєстрованого в реєстрі за № 3399) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180752936, наданого 12.09.2019 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Михайловським А.Т.

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 10.07.2020 року № 10560 від 10.07.2020 року, виданою відділом адміністративних послуг ЦНАП у м. Сєвєродонецьку вбачається, що станом на 10 липня 2020 року до складу сім`ї/зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 , входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , від 19 жовтня 2020 року, ознак проживання дитини в квартирі немає.

З висновку Органу опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області № 1102 від 22 жовтня 2020 року вбачається, що з метою захисту житлових прав неповнолітніх дітей Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області повністю заперечує проти позовних вимог, які зазначені у позові та вважає недоцільним позбавлення права користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , малолітню ОСОБА_7 .

З ст. 8 Конституції України вбачається, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 р. по справі за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 76 ЦПК України вказує на те, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 відмовилася від допиту свідка ОСОБА_8 , яка мала підтвердити доводи, викладені в позовній заяві.

Інших доказів на підтвердження того, що відповідачі більше одного року не проживають в спірному житлі без поважних причин суду надано не було, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сам по собі факт непроживання відповідачів у спірній квартирі не є безумовною підставою для визнання їх такими, що втратили право користування житлом.

Зазначений висновок суду відповідає приписам ч.2 ст.405 ЦК України.

Суд вважає, що позивачем не було надано жодних доказів щодо існування обставин, які могли бути підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході судового засідання, належними та допустимими доказами, що має наслідком відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391,405 ЦК України ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09.11.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; серія та номер паспорта НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей Військово-цивільної адміністрації міста

Сєвєродонецьк Луганської області, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, б-р Дружби Народів, б. 32-а; ідентифікаційний код юридичної особи в .

Представник третьої особи: Швець Ганна Іванівна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; серія і номер паспорта НОМЕР_3 .

Суддя Ж.І. Кордюкова