Справа № 0908/2413/2012
Провадження № 22-ц/4808/1278/20
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Єлісевич О.М.,

участю: представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3

ОСОБА_4 , представника Новицької сільської

ради об`єднаної територіальної громади

Калуського району Івано-Франківської області

Прокопіва Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Середньоугринівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсними державних актів та рішень, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 29 вересня 2020 року, повний текст якого складено 02 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У квітні 2012 року ОСОБА_6 , правонаступником якого згідно ухвали Калуського міськрайонного суду від 21 грудня 2019 року є ОСОБА_1 , звернувся до ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Середньоугринівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання недійсними державних актів та рішень. Позовні вимоги були мотивовані тим, що він неодноразово звертався до голови Середньоугринівської сільської ради з наміром оформити право власності на земельні ділянки, однією з яких він користувався з 1992 року, а іншою з грудня 2006 року після смерті громадянки ОСОБА_8 . Однак, у такому оформленні йому було відмовлено у зв`язку з тим, що дані земельні ділянки перебували у власності громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_7 . Посилаючись на те, що будь-яких рішень про передачу у користування ОСОБА_7 земельної ділянки не приймалось, а іншою земельною ділянкою користувалась громадянка ОСОБА_8 , просив визнати недійсним державні акти на право власності на земельну ділянку: серії ЯЖ №148331 від 29 вересня 2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_7 , серії ЯК №582238 від 06 травня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 , а також визнати протиправними та скасувати пункт №1 рішення Середньоугринівської сільської ради від 21 вересня 2007 року «Про передачу земель у приватну власність» в частині надання ОСОБА_7 земельної ділянки, пункт №1 рішення Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» в частині затвердження проекту відведення та передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 20 вересня 2013 року провадження у частині, що стосується відповідача ОСОБА_7 , закрито.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 29 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Постановлено визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» в частині затвердження проекту відведення та передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га. Також постановлено визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 582238 від 06 травня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції не було враховано того, що із змісту позовних вимог ОСОБА_6 не зрозуміло на яку саме земельну ділянку він претендував, яка її площа та де вона розташована. Необґрунтованими, на думку представника апелянта, є твердження позивача про те, що він протягом 15 років користувався спірною земельною ділянкою, оскільки будь-яких доказів правомірності такого користування ним до суду першої інстанції не було подано. Представник ОСОБА_3 звертає увагу суду на те, що рішенням Середньоугринівської сільської ради від 19 березня 1999 року ОСОБА_6 було надано земельну ділянку площею 0,04 га в урочищі «Господарський двір», яке в подальшому було скасовано Калуським міськрайонним судом від 17 вересня 2018 року, а тому твердження позивача ОСОБА_6 про залишення без уваги його неодноразових звернень щодо надання йому у власність земельної ділянки є помилковими. Поза увагою суду першої інстанції залишилось й те, що рішеннями Середньоугринівської сільської ради від 22 червня 2006 року про вилучення у ОСОБА_9 земельних ділянок площею 0,06 га і 0,09 га та про надання ОСОБА_7 земельної ділянки площею 0,0976 га, які вона в подальшому відчужила ОСОБА_3 , було дотримано порядок вилучення та надання в користування земельних ділянок від однієї особи до іншої. Більш того, зазначає представник апелянта, дана земельна ділянка взагалі немає ніякого відношення до земельної ділянки площею 0,25 га, оскільки це абсолютно різні ділянки, не зв`язані між собою місцерозташуванням, з різним цільовим призначенням. Представник ОСОБА_3 вважає, що право ОСОБА_6 не було порушено, оскільки жодних заяв на отримання саме спірної земельної ділянки він не подавав у сільську раду. Крім того, представник відповідача звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що оспорюване рішення не приймалося на сесії сільської ради, а одноособово сільським головою. Також представник ОСОБА_3 зауважує, що суд першої інстанції не провів заміну відповідача, Середньоугринівської сільської ради, яка припинила свою діяльність 24 січня 2019 року, не допитав свідків та не розглянув клопотання про закриття справи за пропуском строку позовної давності. Посилаючись на вищенаведене, представник апелянта ОСОБА_3 просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У надісланому на адресу суду відзиві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 вказує на незаконність та необґрунтованість оскарженого рішення. Додатково ОСОБА_5 зазначає, що ні позивач ОСОБА_6 , ні його правонаступник ОСОБА_1 ніколи не звертались до сільської ради із заявою про надання їм земельної ділянки, яка рішенням сільської ради від 11 жовтня 2009 року була передана ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Середньоугринівської сільської ради. ОСОБА_5 вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на рішення сільської ради від 19 березня 1999 року про надання ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,04 га, оскільки, по-перше, ця земельна ділянка не має жодного відношення до даного спору. А по-друге, назване рішення було скасовано. Помилковим, на думку ОСОБА_5 , є прийняття судом першої інстанції в якості доказу акту від 27 лютого 2012 року, яким зафіксовано тривале користування ОСОБА_6 земельною ділянкою. Також ОСОБА_5 звертає увагу суду на те, що цільове призначення земельної ділянки, на яку претендує ОСОБА_1 житлова та громадська забудова, є незмінним протягом багатьох десятиліть і дана земельна ділянка не могла бути надана з іншим цільовим призначенням. Крім того, ОСОБА_5 зауважує, що земельна ділянка була надана позивачу ОСОБА_3 з дотриманням норм чинного земельного законодавства, документація виготовлялась у повній відповідності до визначеного на той час порядку, пройшла всі необхідні інстанції. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

У надісланому на адресу суду відзиві третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області при прийнятті рішення у даній справі покладається на розсуд суду.

ОСОБА_3 у засідання апеляційного суду не з`явилась, надіславши заяву про відкладення розгляду справи. Однак, колегія суддів правових підстав для задоволення її заяви не вбачає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області в судове засідання не з`явилась, однак у відзиві на апеляційну скаргу просила розгляд справи проводити без її участі. Отже, є правові підстави для розгляду справи без участі представника даної третьої особи.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу з вищезазначених мотивів підтримала. Додатково вказала, що позивач ОСОБА_1 права на виділену їй земельну ділянку не має, оскільки ніякого правовстановлюючого документа про правомірність користування спірною земельною ділянкою не представлено. Крім того вказала, що спірна земельна ділянка площею 0,25 га призначена під житлову забудову і отримана ОСОБА_3 у встановленому законом порядку. Зазначила також, що у законному користуванні ОСОБА_6 з попередніх років було 0,84 га землі.

Представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила. Додатково вказала, що померлий ОСОБА_6 спірні земельні ділянки дійсно використовував самовільно. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Представник Новицької сільської ради об`єднаної територіальної громади Калуського району у вирішенні цього спору покладається на розсуд суду.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував порушення головою Середньоугринівської сільської ради порядку передачі у власність спірної земельної ділянки, а тому прийшов до висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» в частині затвердження проекту відведення та передачу у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га. Однак, погодитись із цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Статтею 81 ЗК України встановлено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною 6 статті 118 ЗК України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Частиною 7 вказаної статті встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» затверджено проект відведення земельної ділянки площею 0,2500 га ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 та передано дану земельну ділянку із земель запасу у приватну власність (т.1 а.с.41).

При цьому, слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази правомірного користування померлим ОСОБА_6 , а в подальшому його правонаступником ОСОБА_1 земельними ділянками площею 0,0646 га та 0,0240 га, які входять до складу наданої ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га і на якій претендує позивач.

Апеляційний суд зауважує, що згідно даних Погосподарських книг, які зберігаються в архіві сільської ради, за ОСОБА_6 з попередніх років обліковувалась 0,84 га землі (т.1, а.с. 213). Представник ОСОБА_1 у засіданні апеляційного суду підтвердив, що така площа землі у користуванні позивача залишається по даний час.

Посилання суду першої інстанції на акт від 27 лютого 2012 року (т.1 а.с.7), зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_10 дійсно обробляли ще й іншу земельну ділянку на території бувшого колгоспу більше 15-ти років не мають жодного правового значення для вирішення питання законності надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, оскільки, по-перше, даний акт не підтверджує правомірне користування ними зазначеними земельними ділянками. Колегія суддів зауважує, що фактичне використання цієї земельної ділянки не породжує виникнення у позивача ніяких прав щодо спірної ділянки, в тому числі й права на її переважне отримання в користування. А по-друге, цільове призначення виділеної у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а не для ведення особистого селянського господарства, як того бажав позивач.

З вищенаведеного випливає, що ніяких об`єктивних доказів того, що сесією сільської ради це рішення не приймалось, як і того, що воно було прийнято з порушенням норм чинного законодавства України чи прав інших осіб позивачем не надано.

Отже, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання незаконним цього рішення сільської ради.

На підставі вказаного рішення Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯК №582238 від 06 травня 2010 року на земельну ділянку площею 0,25 га. (т.1 зв. а.с.42).

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_3 правомірно, в порядку передбаченому ст.118 ЗК України, набула право власності на земельну ділянку площею 0,25 га.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не з`ясувавши дійсних обставин справи, які мають значення для вирішення справи, прийшов до помилкового висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, судове рішення в даній справі не може залишатися в силі, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Середньоугринівської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання незаконним та скасування пункту 1 рішення Середньоугринівської сільської ради від 11 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку» в частині затвердження проекту відведення та передання у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,25 га та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 582238 від 06 травня 2010 року, виданий на ім`я ОСОБА_3 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.