Справа № 308/9297/19
Провадження № 4-с/761/165/2020
У Х В А Л А

Іменем України

20 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Гриб Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Роман Владислав Яношевич, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2019 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла зазначена скарга.

09.06.2020 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла зазначена скарга за підсудністю.

В скарзі скаржник просить:

дії головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Романа В.Я. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2016 року вчинені в межах процедури виконавчого провадження №50488251 - визнати неправомірними;

бездіяльність головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Романа В.Я. щодо невиконання вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2016 року, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2016 року вчинені в межах процедури виконавчого провадження №50488251 - визнати неправомірними;

постанову головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Романа В.Я. про відкриття виконавчого провадження від 15.03.2016 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.03.2016 року, винесені в межах виконавчого провадження №50488251 - визнати неправомірними та скасувати.

Вимоги скарги обгрунтовані тим, що на виконанні Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області перебуває виконавче провадження №50488251 з виконання виконавчого листа №2-7760/10, виданого Шевченківським районним судом м.Києва 20.03.2013 року про стягнення із заявниці боргу на користь ВАТ КБ «Надра».

Як зазначає заявниця, листом від 30.07.2019 року їй були надіслані оспорювані постанови з якими заявниця не погоджується так як вони винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили.

Від державного виконавця надійшов відзив на вимоги скарги в якому він просить відмовити в задоволенні скарги на тій підставі, що при вчиненні виконавчих дій він керувався вимогами Закону України «Про виконавче провадження» та будь-які порушення зазначеного Закону в його діях відсутні.

Так як неявка сторін належно повідомлених про час та місце слухання справи у відповідності до положень статті ч.2 ст.450 ЦПК України не є перешкодою для розгляду скарги по суті, суд ухвалив про слухання справи у відсутність сторін.

Вивчивши матеріали справи, врахувавши відзив державного виконавця, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні скарги за наступних підстав.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неу переджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частина 2 та 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає права та обов`язки державного виконавця.

Як встановлено в судовому засіданні, з 15.03.2016 року на виконанні у державного виконавця міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області Роман В.Я. перебуває виконавче провадження №50488251 яке розпочате щодо примусового виконання виконавчого листа №2-7760/10, виданого 20.03.2013 року Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість в сумі 548 501,48 грн. та судові витрати в сумі 1 820,00 грн.

Постановою від 15.03.2016 року державний виконавець наклав арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення.

Суду не надано доказів отримання боржником оспорюваних постанов. В той же час суд не може взяти до уваги реєстри кореспонденції як докази отримання боржником, оскільки докази направлення кореспонденції не є доказом її отримання.

Стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 15.03.2016 року) визначала, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом:

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

В той же час у відповідності до ч.3 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», у заяві про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення про майнове стягнення стягувач має право просити державного виконавця накласти арешт на майно та кошти боржника та оголосити заборону на його відчуження.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що в заяві про відкриття виконавчого провадження Стягувач просив накласти арешт на майно боржника одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження.

Заявниця в судове засідання не з`явилась, не обґрунтувала які положення Закону України «Про виконавче провадження» були порушені при відкритті виконавчого провадження та накладені арешту на майно. Відсутні такі обґрунтування і у скарзі.

Відповідно до вимог ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи, що в судовому засіданні не встановлено, що державний виконавець порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому суд приходить до висновку що відсутні законом передбачені підстави для задоволення заявлених вимог скарги.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Закарпатській області, Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області Роман Владислав Яношевич, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця, визнання неправомірною та скасування постанови - відмовити в повному обсязі.

Апеляційнаскарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Шевченківський районний суд міста Києва.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Н.Г.Притула