Справа №461/5104/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря

судового засідання Івасюти Н.В.,

представника позивача Чернобая С.С.,

третьої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Управління комунальної власності Департаменту комунальної власності Львівської міської ради до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення,

встановив:

позивач звернувся в суд з позовом, у якому просить зобов`язати ОСОБА_2 повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 19,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, покликається на те, що 03.03.2017 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_2 укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-10516-17. Договір укладений на термін до 02.03.2020 року (п.4.1 Договору). Позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення № 2302-вих-22383 від 17.03.2020 року, в якому орендодавець повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості погасити її в повному обсязі. Однак, відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває в його незаконному користуванні.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив задовольнити позов.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились. Водночас, як неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, що в даному випадку підтверджується розпискою представника відповідача, не є підставою для відкладення судового розгляду та не перешкоджає розгляду справи. Небажання сторони реалізувати її процесуальні права, в даному випадку право на присутність в судовому засіданні, надання безпосередніх пояснень суду, тощо, не позбавляє суд обов`язку здійснити справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, суд враховує, що представник відповідача подав до суду відзив, у якому просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог, вказавши, що позивачем було проігноровано переважне право відповідача на продовження строку дії договору.

Третя особа в судовому засіданні позовну заяву підтримала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 03.03.2017 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_2 укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-10516-17, згідно з п.1 якого Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради передало, а ОСОБА_2 прийняла у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення півпідвалу загальною площею 19,9 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 3.3 Договору, у зв`язку з фактичним використанням Орендарем об`єкта оренди за попереднім договором, об`єкт вважається переданим з моменту підписання даного договору.

18.11.2019 року до Договору були внесені зміни в частині розподілу орендної плати (копія додаткової угоди № Г-10516-17 (Д-19).

Згідно п.4.1 даного Договору, він укладений на термін до 02.03.2020 року.

17.03.2020 року позивачем на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення, в якому позивач повідомив відповідача про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди та вказав на обов`язок відповідача протягом 15 днів повернути балансоутримувачу орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості погасити її в повному обсязі.

Отже, встановлено, що договір було припинено у зв`язку із закінченням терміну його дії 02.03.2020 року.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та правочини.

Дослідженими в ході розгляду справи доказами підтверджується, що відповідач свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконує.

Будь-яких належних та достатніх доказів на спростування вимог та доводів позивача відповідач до суду не подала.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Пунктом 4.7 Договору оренди передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Вбачається, що позивач скористався своїм правом на припинення договору на законних підставах та дотримуючись умов договору, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем було порушено переважне право відповідача на продовження строку дії договору. Таким чином, доводи відповідача наведені у відзиві щодо наявності у нього переважного права на продовження строку дії договору не спростовують доводів позивача щодо наявності у нього права на припинення дії договору. Більше того, посилання відповідача на ймовірні порушення допущені позивачем під час процедури передачі даного майна іншому користувачу не можуть бути прийняті до уваги, адже в процесі судового розгляду встановлено, що позивач не може скористатись цією процедурою, внаслідок неповернення майна відповідачем. Доводи відповідача щодо дотримання ним умов договору, також не скасовують право позивача на не продовження дії договору.

Згідно ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Пунктом 9.3 Договору оренди передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п. 9.1. цього договору (закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання).

Відповідно до вимог ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що позов є обґрунтованим, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскільки встановлено, що відповідач дійсно не повернув позивачу орендованого майна після закінчення строку дії договору.

Відповідач, у свою чергу, не подала суду належних доказів на спростування вимог позивача, а тому суд вважає, що існують підстави для задоволення позовних вимог про повернення об`єкта оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином позов підлягає до задоволення.

Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути з позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2102,00 гривень.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) повернути об`єкт оренди шляхом виселення з нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 19,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 2 102 гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.