Справа № 204/8766/19
Провадження № 2/204/464/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Старостенко Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Дніпровського

міського голови Філатова Б.А. Гуртового В.Ю.

представника третьої особи КП «Ритуальна

служба» Дніпровської міської ради Горбатенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, усунення перешкод,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 16 грудня 2019 року, до Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 , Дніпровська міська рада, в якій просив: визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк про звільнення ОСОБА_1 ; визнати незаконним та скасувати розпорядження Дніпровського міського голови від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк про призначення ОСОБА_3 ; поновити ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради; усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні трудових обов`язків, що чиняться з боку працівників Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради. В обґрунтування позову вказує на те, що 16.03.2017 року розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. ОСОБА_1 призначений на посаду директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради. 16.03.2019 року між ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою укладений новий трудовий контракт строком дії з 16.03.2019 року по 15.03.2020 року. 21.11.2019 року ОСОБА_1 надана частина щорічної відпустки на 24 календарних дні. Перебуваючи у відпустці, 09.12.2019 року позивачу зателефонували підлеглі та повідомили, що невідома особа намагається потрапити в його робочий кабінет, вимагає від співробітників Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради надати їй печатку підприємства, статутні документи, електронні ключі та доступ до всіх документів господарської діяльності, оскільки вона нібито є новим директором. Прибувши до Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, від ОСОБА_3 позивач дізнався, що вона нібито є новим директором, а самого позивача розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України на підставі нібито його заяви від 21.11.2019 року. Повідомляє, що позивач не складав та не подавав жодних заяв 21.11.2019 року, не планував звільнятись з посади керівника КП «Ритуальна служба» ДМР. Вважає, що позивача звільнено незаконно, на підставі неіснуючої або підробленої заяви. ОСОБА_1 не може потрапити на робоче місце, його не допускають особи в формі «Муніципальна варта». Контракт, укладений між ОСОБА_1 та ДМР, не передбачає таку підставу його припинення, як власне бажання. Необхідність його дострокового припинення має бути зумовлена певними обставинами, визначеними Контрактом або ж ч. 1 ст. 38 КЗпП. Також, всупереч ч. 1 ст. 47 КЗпП України позивачу не була видана належним чином оформлена трудова книжка. Розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 року № 6/12-рк суперечить умовам Контракту та КЗпП в цілому. Оскільки ОСОБА_1 було незаконно звільнено з посади директора КП «Ритуальна служба» ДМР, то і розпорядження Дніпровського міського голови від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк про призначення ОСОБА_3 на посаду директора КП «Ритуальна служба» ДМР є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, позивачу безпідставно чинять перешкоди у доступі до робочого місця КП «Ритуальна служба» ДМР та здійсненні трудової діяльності. Вказані перешкоди полягають у фізичній перешкоді зайти до приміщення, де розташоване робоче місце ОСОБА_1 , - на вході стоять працівники КП «Муніципальної варти» ДМР. На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 26 грудня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача було залучено Дніпровську міську раду та виключено Дніпровську міську раду зі складу третіх осіб (а.с. 94).

27 грудня 2019 року від представника відповідача Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича - Гуртового В.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровський міський голова Філатов Б.А . заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2003 р. № 30/14 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Власником вказаного підприємства є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради. Розпорядженням міського голови від 16.03.2017 року № 1-16/3-рк «Про призначення ОСОБА_1 » відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою від 10.03.2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 16.03.2017 року за контрактом. На підставі заяви ОСОБА_1 від 20.11.2019 року останньому було надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 написав заяву про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням 06.12.2019 року. Розпорядженням міського голови від 22.11.2019 № 1-22/11-рк «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 21.11.2019 № 1-21/11-рк «Про відпустку ОСОБА_1 » на підставі особистої заяви про звільнення ОСОБА_1 від 21.11.2019 року внесено зміни до розпорядження міського голови від 21.11.2019 року № 1-21/11-рк «Про відпустку ОСОБА_1» виклавши перший абзац у новій редакції та надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 06.12.2019 року. Розпорядженням міського голови від 06.12.2019 року № 1-6/12-рк «Про звільнення ОСОБА_1 .» звільнено 06.12.2019 року ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Дніпровською міською радою 06.12.2019 року на адресу ОСОБА_1 був направлений лист щодо необхідності отримати трудову книжку у Комунальному підприємстві «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за адресою: просп. Олександра Поля, 18, приміщення 119, м . Дніпро, а також щодо необхідності прибути до управління по роботі з персоналом департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради для ознайомлення з розпорядженням міського голови під підпис. Враховуючи викладене вбачається, що ОСОБА_1 розірвав трудовий контракт попередивши про це Дніпровську міську раду за два тижні. Отже ОСОБА_1 був звільнений з посади відповідно до вимог КЗпП України, Статуту Комунального підприємства «Ритуальна служба України» та трудового контракту. Розпорядженням міського голови від 09.12.2019 № 1-9/12-рк «Про призначення ОСОБА_3 » відповідно до ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою від 09.12.2019 року призначено ОСОБА_3 на посаду директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 09.12.2019 року за контрактом. Оскільки ОСОБА_1 06.12.2019 року був звільнений з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, він втратив статус фізичної особи, яка своєю працею бере участь у його діяльності на основі трудового договору, отже не може здійснювати трудові обов`язки.

13 січня 2020 року від представника позивача - ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровського міського голови Філатова Б.А., в якій зазначено наступне. ОСОБА_1 не писав та не подавав надану відповідачем Дніпровським міським головою Філатовим Б.А. заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Дійсно, додана до відзиву заява про звільнення була власноручно підписана ОСОБА_1 у 2017 році при прийомі на роботу. Проте, дата звільнення та дата самої заяви дописані з метою подальшого незаконного його використання, направленого на протиправне звільнення ОСОБА_1 . Вимога щодо написання заяви про звільнення разом з заявою про призначення на посаду висувалась міським головою всупереч нормам законодавства України, однак була ультиматумом при призначенні на керівні посади комунального підприємства. Однак, заява про звільнення написана ОСОБА_1 у 2017 році не містить бажаної дати звільнення та дати складання заяви. Дописки дати виконані не ОСОБА_1 , а третьою невідомою особою без його відома, що є підробленням офіційного документу та подальше використання його. Заява написана та подана начебто ОСОБА_1 адресована на ім`я Міського голови Філатова Б.А. , що суперечить положенням Статуту КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради. Заява про звільнення Керівника КП «Ритуальні послуги» Дніпровської міської ради має бути подана на ім`я власника - Дніпровської міської ради або Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, а не міського голови. Крім того, ОСОБА_1 не міг скласти та написати заяву про звільнені 21.11.2019 року, оскільки в той день перебував у відряджені в іншому місті. Відповідачем не надано доказів подання кандидатури ОСОБА_3 на посаду керівника КП «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради заступником міського голови з питань діяльності виконавчих органів. Поданий відповідачем відзив не містить дати його складання, не відповідає вимогам п. 1, 2, 8 ч. 3, 6 ст. 178 ЦПК України. Подані разом з відзивом докази не засвідчені належним чином, вони не можуть бути прийняті судом до уваги при розгляді справи по суті.

17 січня 2020 року представник третьої особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради - Горбатенко Д.А. в судовому засіданні надав письмове пояснення на позовну заяву, підписане директором Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради ОСОБА_3., в якому зазначено, що третя особа проти задоволення позовної заяви ОСОБА_1 заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позовну в повному обсязі з огляду на наступне. Звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Ритуальна служба» на підставі розпорядження Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк від 06.12.2019 року є законним, вчиненим у відповідності до чинного законодавства про працю України та на підставі власноруч написаної та поданої заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням від 21.11.2019 року. КП «Ритуальна служба» розрахунок з позивачем при звільненні проведений. Відносно невидачі ОСОБА_1 трудової книжки у день звільнення, то з цього приводу пояснюють, що позивач у день звільнення був відсутній на роботі, тому у відповідності до п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, його повідомлено власником про необхідність отримання трудової книжки на підприємстві. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на адресу звільненого працівника допускається тільки за письмовою згодою такого працівника. З даною заявою ОСОБА_1 до КП «Ритуальна служба» не звертався. Крім того, відповідно до службової записки начальника відділу кадрів КП «Ритуальна служба» від 19.12.2019 року на підприємстві відсутні документи, в тому числі трудова книжка ОСОБА_1 . Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, листом від 15.01.2020 року вих. № 29 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність подати заяву про видачу дублікату трудової книжки та необхідні документи для підтвердження трудового стажу. Додатково пояснює, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не передав новому директору підприємства правовстановлюючі документи, печатки, приміщення підприємства та 09.12.2019 року не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Звертає увагу, що невидача трудової книжки звільненому працівнику не є підставою для визнання наказу про звільнення незаконним та поновлення його на посаді. Вини власника або уповноваженого ним органу в не видачі трудової книжки ОСОБА_1 не має, а передбачений законом порядок при звільненні дотриманий. Вимоги про скасування розпорядження від 09.12.2019 № 1-9/12-рк про призначення ОСОБА_3 та усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 трудових обов`язків з боку Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради є похідними вимогами від поновлення на посади, а тому, у зв`язку з відсутністю законних підстав для визнання звільнення незаконним та поновлення на посаді, в свою чергу відсутні підстави для задоволення похідних вимог позивача. Вимога про скасування розпорядження про призначення директором КП «Ритуальна служба» ОСОБА_3, як спосіб захисту порушених прав працівників, не передбачена чинним законодавством про працю України та розпорядження від 09.12.2019 року № 1-9/12-рк безпосередньо не порушує законних трудових прав ОСОБА_1 .

Крім того, 17 січня 2020 року від представника відповідача Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради - Дикої Н.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Комунальне підприємство «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Оскільки ОСОБА_1 06.12.2019 року був звільнений з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, він втратив статус фізичної особи, яка своєю працею бере участь у його діяльності на основі трудового договору, отже не може здійснювати трудові обов`язки. Так як не розглянуті позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Дніпровського міського голови від 06.12.2019 № 1-6/12-рк про звільнення ОСОБА_1 , а також про поновлення на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба», то позовна вимога ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні трудових обов`язків є передчасною.

Також, 17 січня 2020 року від представника відповідача Дніпровської міської ради - Гуртового В.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Дніпровська міська рада заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на обставини, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, що надійшов до суду 27 грудня 2019 року.

27 січня 2020 року від представника позивача - ОСОБА_2 до суду надійшла відповідь на відзив Дніпровської міської ради, в якій зазначені обставини, аналогічні викладеним у відповіді на відзив Дніпровського міського голови Філатова Б.А., що надійшла від представника позивача до суду 13 січня 2020 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 просила задовольнити повністю.

Від представника позивача - ОСОБА_2 27 січня 2020 року до суду також надійшла відповідь на пояснення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, в якій зазначено наступне. ОСОБА_1 не писав та не подавав заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Щодо розрахунку з позивачем, то ОСОБА_1 отримав грошові кошти у сумі 35 000,00 грн. 20 грудня 2019 року, а звільнений був 06 грудня 2019 року, тобто з порушенням строків, передбачених ст. 116 КЗпП України, а також станом на 23.01.2020 року позивача не повідомили про нараховані суми, належні при звільненні. Крім того, ОСОБА_1 станом на 23 січня 2020 року не отримав трудову книжку. 09.12.2019 року ОСОБА_1 з`явився до КП «Ритуальна служба», однак йому навіть не запропонували отримати трудову книжку, не ознайомили письмово з нарахованими сумами, належними працівникові при звільненні, не ознайомили з розпорядженням про звільнення, а головне ніхто не згадав та не повідомив ОСОБА_1 про зміни дат його відпустки, в той час як це питання підіймалося та він звертав увагу, що звільнення під час відпустки незаконне. Подані КП «Ритуальна служба» письмові пояснення не відповідають вимогам п. 8 ч. 3, п. 2 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Звертає також увагу, що КП «Ритуальна служба» не додані докази проведення розрахунку з ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, а також докази направлення листа від 15.01.2020 року.

04 лютого 2020 року до суду надійшло письмове заперечення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на відповідь позивача на відзив міського голови від 13.01.2020 року, в якому зазначено наступне. Твердження позивача про те, що заяву про звільнення за власним бажанням від 21.11.2019 року він не писав та не подавав, не встановлені належними та допустимими доказами. Наявне в матеріалах справи посвідчення про відрядження вважає недопустимим, недостовірним та неналежним доказом на підтвердження тієї обставини, що позивач не писав та не подавав заяву про звільнення від 21.11.2019 року. Вказане посвідчення, у випадку його визнання судом як доказу, може свідчити лише про факт перебування певної особи в певному місці та в певний час. Єдиним та прямим доказом того, що позивач не писав заяву про звільнення за власним бажанням є висновок експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи. Посвідчення про відрядження не свідчить та абсолютно не підтверджує тієї обставини, що ОСОБА_1 21.11.2019 року не писав або не міг написати та подати міському голові заяву про звільнення, адже не виключається, що він міг подати її та поїхати у відрядження до м. Нікополь Дніпропетровської області (відстань до якого від м. Дніпра складає 120 км) або повернутися та написати таку заяву. Додатково наголошує, що в добровільному порядку новому директору підприємства Тюменцев О .В. не передав печатку підприємства, правовстановлюючі документи, приміщення підприємства та 09.12.2019 року не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Враховуючи такі обставини, як заінтересованість позивача у підтвердженні своєї зміненої правової позиції, особистого складання та підписання посвідчення про відрядження та постановлення на ньому печатки КП «Ритуальна служба», яка новому директору ним не передана та й досі перебуває у нього, то вказане викликає обґрунтовані сумніви у достовірності посвідчення про відрядження від 21.11.2019 року, відповідно в достовірності факту перебування позивача у відрядженні. Крім того, надане позивачем посвідчення про відрядження є юридичним нікчемним документом, оскільки його форма не передбачена чинним законодавством України та не може посвідчувати факт його перебування в іншому місці у відрядженні. Документами, що підтверджують перебування працівника у відрядженні не є посвідчення про відрядження, а ними є наказ (розпорядження), звіт про використання коштів, наданих на відрядження та інші документи. Також, керівник не може сам себе відправити у відрядження, а лише за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Згідно табелю обліку використання робочого часу КП «Ритуальна служба» за листопад 2019 року, дата 21.11.2019 року значиться, як робочий день, а не відрядження. Враховуючи те, що міський голова є головною посадовою особою територіальної громади, як власника Комунального підприємства «Ритуальна служба», на нього покладені законом повноваження щодо звільнення керівника комунального підприємства, міський голова головує та веде засідання ради, підписує рішення ради, саме міський голова є посадовою особою територіальної громади міста Дніпра, на ім`я якого подається заява про звільнення з посади керівника комунального підприємства. Позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження про призначення ОСОБА_3 керівником є неналежним способом захисту порушених трудових прав позивача, що є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги. Законом передбачений відповідний порядок поновленого судом незаконно звільненого працівника, у суду відсутні законні підстави для визнання незаконним та скасування розпорядження про призначення керівником ОСОБА_3 .

Також, 07 лютого 2020 року до суду надійшло письмове заперечення Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради на відповідь позивача на пояснення третьої особи від 23.01.2020 року, в якому зазначено наступне. Обгрунтування позовних вимог обставиною порушення строків розрахунку та не повідомлення про нараховані суми, що зазначені після початку першого засідання у справі, не може бути прийнято судом до уваги. Крім того, не було порушення строків проведення розрахунку Комунальним підприємством «Ритуальна служба». 06.12.2019 року ОСОБА_1 не з`явився для отримання трудової книжки, в силу ст. 116 КЗпП України розрахунок з ОСОБА_1 проведено 20.12.2019 року (що визнається позивачем) після пред`явлення ним вимоги про проведення розрахунку 19.12.2019 року у відповідності до положень ст. 116 КЗпП України. Стосовно неповідомлення ОСОБА_1 про нараховані суми перед їх виплатою, то вважає, що така обставина не впливає на законність або незаконність підстав для звільнення, оскільки за часом виникає після наявності самої підстави для звільнення. Вимогу про стягнення грошових сум ОСОБА_1 в даній справі не заявляв, тому неповідомлення ОСОБА_1 про нараховані суми не має юридичного значення у даній справі. Позивач спотворює фактичні обставини справи, коли зазначає, що згідно відеозапису 09.12.2019 року йому не видали трудову книжку, чим вводить суд в оману. Згідно наданих позивачем відеозаписів, позивач був на підприємстві 11.12.2019 року та 19.12.2019 року, а не 09.12.2019 року. 09.12.2019 року позивач не допустив нового директора до виконання своїх посадових обов`язків. Фактично новий директор підприємства ОСОБА_3 потрапила на своє робоче місце 11.12.2019 року, що підтверджується договором про надання охоронних послуг з КП «Муніципальна варта» ДМР. Вважає, що 09.12.2019 року та 10.12.2019 року ОСОБА_1 мав особисто фактичний доступ до підприємства, в тому числі до своєї трудової книжки, тобто мав зацікавленість, мотив та можливість забрати потайки свою трудову книжку, з метою створення в подальшому штучних підстав нібито незаконності свого звільнення. Станом на 05.02.2020 року ОСОБА_1 не звернувся до Комунального підприємства «Ритуальна служба» із заявою про отримання дублікату трудової книжки, що може свідчити про його абсолютну незаінтересованість в отриманні дублікату трудової книжки.

Позивач та його представник - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповідях на відзиви відповідачів. Позивач додатково суду повідомив, що заяву про відпустку він написав 20.11.2019 року. У зв`язку з чим, 21.11.2019 року міським головою було винесено відповідне розпорядження про його відпустку з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. З вказаним розпорядженням він був ознайомлений про що розписався. 21 листопада він відправився у відрядження до м. Нікополь для огляду у Нікопольській ритуальній службі вантажного автомобіля, для вирішення питання щодо його придбання. В той день, до 9-ї години він був на робочому місті, а після 9-ї поїхав до м. Нікополь, з якого повернувся приблизно о 20-00 годин. Підставою для відрядження був його особистий наказ, який він сам видав оскільки є директором. Однак після повернення з відрядження він не здавав до бухгалтерії документів про відрядження. 22 листопада 2019 року він відпрацював робочий день, та з 25 листопада 2019 року почав відбувати свою відпустку. Про наявність факту подання заяви про звільнення від 21.11.2019 року та про розпорядження міського голови від 22.11.2019 року, яким були внесені зміни щодо строку його відпустки, йому нічого не було відомо. Вперше, про те що його було звільнено він дізнався 09 грудня 2019 року, коли йому подзвонив його заступник та повідомив, що на підприємстві новий директор. Він прибув до КП Ритуальна служба для з`ясування обставин щодо його звільнення, і там новий директор ОСОБА_3 йому вперше повідомила що існує розпорядження міського голови від 06 грудня 2019 року, згідно якого ОСОБА_1 звільнено з посади за власним бажанням. Зауважив, що з розпорядженням про звільнення від 06.12.2019 року його ніхто не ознайомлював, копію не вручав та він не ставив свого підпису про ознайомлення. У подальшому, коли він вийшов зі своєї відпустки 19 грудня 2019 року йому знову було повідомлено про існування розпорядження про звільнення від 06.12.2019 року, однак він не розписувався про те, що він з ним ознайомлений та копію не отримував. Про існування розпорядження від 22.11.2019 року про зміну строку його відпустки він вперше дізнався від свого адвоката, коли інша сторона надала копію розпорядження до суду. З вказаним розпорядженням він так само не ознайомлений і не розписувався про отримання його копії. Зауважив, що текст заяви про звільнення він писав власноручно у Дніпровській міській раді ще під час укладення трудового контракту, оскільки це було умовою для прийняття на посаду керівника. Вказану заяву він написав без зазначення дати написання, та без зазначення бажаної дати звільнення. Зауважив, що 21 листопада 2019 року він не вчинював жодних дій, щодо подання на ім`я міського голови заяви про його звільнення за власним бажанням.

Представник відповідачів Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича та Дніпровської міської ради - Гуртовий В.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені ним у відзивах на позовну заяву.

Представник відповідача Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради - Горбатенко Д.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у письмовому поясненні на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та згідно з особистою заявою ОСОБА_1 від 10 березня 2017 року (а.с. 70) розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-16/3-рк від 16 березня 2017 року ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 16 березня 2017 року за контрактом (а.с. 71).

Відповідно до п. 1.1 Статуту Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради (нова редакція), затвердженого рішенням міської ради від 25 липня 2018 року № 70/34, Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код 32702195) є комунальним унітарним комерційним підприємством, створеним відповідно до рішення Дніпропетровської міської ради від 24 грудня 2003 р. № 30/14 на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Дніпра. Згідно п. 1.3 Статуту, власником вказаного підприємства є територіальна громада міста Дніпро в особі Дніпровської міської ради (а.с. 10-14).

16 березня 2019 року між Дніпровською міською радою як власником, в особі міського голови Філатова Б.А., та ОСОБА_1 було укладено Трудовий контракт з директором Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, згідно умов якого Дніпровська міська рада доручила, а ОСОБА_1 зобов`язався безпосередньо і через адміністрацію Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради здійснювати поточне управління Комунальним підприємством «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, забезпечувати його прибуткову діяльність (для комунальних комерційних підприємств) (для некомерційних - забезпечити виконання планових показників), та ефективне використання майна і збереження майна підприємства (а.с. 4-6). Цей контракт діє з 16 березня 2019 року по 15 березня 2020 року, що визначено у п. 6.1 даного контракту.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. «Про відпустку ОСОБА_1» № 1-21/11-рк від 21 листопада 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.11.2019 року директору Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради ОСОБА_1 було надано частину щорічної відпустки за робочий період з 15.11.2017 року по 14.11.2018 року на 10 календарних днів та робочий період з 15.11.2018 року по 14.11.2019 року на 14 календарних днів з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року. На період відпустки ОСОБА_1 виконання службових обов`язків покладено на головного інженера зазначеного підприємства ОСОБА_10 (а.с. 79). Позивач визнавав, що вказане розпорядження було йому надано для ознайомлення, про що він розписався та поставив дату такого ознайомлення.

Вищевказані обставини визнавалися сторонами по справі, а тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Однак, розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 .» ОСОБА_1 06 грудня 2019 року було звільнено з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 82). Підставою звільнення у вказаному розпорядженні зазначена заява ОСОБА_1 від 21.11.2019 року.

Позивач заперечував той факт, що його у встановленому законом порядку було ознайомлено з розпорядженням від 06 грудня 2019 року про його звільнення, та він не розписувався за отримання копії такого розпорядження.

Оскільки стороною відповідача вказані твердження не спростовані та не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту ознайомлення позивача з розпорядженням про його звільнення, суд вважає встановленим той факт, що після винесення Дніпровським міським головою розпорядження № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » останнього не було ознайомлено з розпорядженням та не вручено його копію.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам

необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.

В матеріалах справи міститься копія заяви від імені директора КП «Ритуальна служба» ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року, адресована Міському голові Філатову Б., про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням 06 грудня 2019 року (а.с. 80).

ОСОБА_1 заперечує факт написання ним 21 листопада 2019 року та подання в цей день - 21 листопада 2019 року заяви про звільнення його з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 06 грудня 2019 року. Зазначив, що ним дійсно була власноручно написана заява про звільнення за власним бажанням, однак така заява всупереч нормам чинного законодавства України була написана ним ще при прийнятті його на роботу та написання такої заяви було обов`язковою умовою при призначенні його на посаду, написана ним у 2017 році заява про звільнення не містила бажаної дати звільнення та дати написання заяви, дата звільнення та дата заяви написані не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Позивач заперечував сам факт подання ним заяви про звільнення, яка датована 21.11.2019 року, та заперечував, що дата подання «21.11.2019» та дата бажаного звільнення «06.12.2019» написанні ним.

Перевіривши такі доводи позивача суд приходить до наступних висновків.

Вищезазначена заява від імені ОСОБА_1 про звільнення його за власним бажанням датована 21 листопада 2019 року.

Судом встановлено, що згідно копії посвідчення про відрядження від 21 листопада 2019 року ОСОБА_1 був відряджений до міста Нікополь Дніпропетровської області строком на 1 день (зв.бік. а.с. 106). Згідно відміток про вибуття у відрядження та прибуття в пункти призначень, позивач прибув до м. Нікополь з м. Дніпра 21.11.2019 року, та вибув в той же день з м. Нікополь до м. Дніпра (а.с. 106).

Підставою для відрядження є наказ № 83 від 20.11.2019 року.

Однак в матеріалах справи даний наказ відсутній, що позбавляє суд можливості достовірно встановити підставу відрядження та факт існування даного наказу. Як зазначив сам позивач, наказ № 83 він видав особисто на своє ім`я, оскільки займав посаду керівника, та після повернення з міста Нікополь будь-яких документів щодо відрядження до бухгалтерії підприємства не надавав.

Суд зазначає, що факт перебування позивача у відрядженні 21 листопада 2019 року, жодним чином не свідчить про те, що позивач був позбавлений можливості подати заяву роботодавцю, оскільки позивач проживає у місті Дніпрі та згідно матеріалів справи (а.с. 106) 21.11.2019 року він вибував з м. Дніпра, та в цей же день прибув до м. Дніпра. Крім того, як зазначив сам позивач 21 листопада 2019 року він з початку робочого дня та до 9-ї години перебував у КП «Ритуальна служба» на своєму робочому місті.

На переконання суду факт знаходження позивача у відрядженні за межами міста не дає підстав стверджувати про відсутність умов для подання заяви на ім`я роботодавця, у зв`язку з чим суд вважає слушними заперечення сторони відповідача та третьої особи з цього приводу, а тому не бере до уваги та відхиляє пояснення позивача щодо неможливості подання ним заяви у зв`язку з перебуванням у відрядженні.

Щодо тверджень позивача про те, що він не проставляв у власноруч написаній заяві про звільнення дату її написання «21.11.2019» та день звільнення «06.12.2019», а також тверджень позивача про те, що він 21 листопада 2019 року не подавав на ім`я міського голови заяву про звільнення, судом встановлено наступне.

Написання позивачем - ОСОБА_1 заяви про звільнення слід розглядати як вчинення ним дій, направлених на зміну діючих між сторонами правовідносин, з метою настання відповідних правових наслідків (в даному випадку - звільнення працівника працюючого за трудовим контрактом та припинення між сторонами трудових правовідносин). При цьому, будь-яка заява про припинення трудових правовідносин повинна мати чітку дату, з настанням якої трудові правовідносини повинні бути припиненими. Тобто особа, яка заявляє про свій намір бути звільненою, повинна визначитися з датою такого звільнення, про що зазначити у заяві.

Як вже зазначалося вище, розпорядженням Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача було звільнено 06 грудня 2019 року з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с. 82).

Вирішуючи дану справу суд виходить з того, що для задоволення позову та визнання розпорядження про звільнення незаконним виходячи з доводів та підстав позовної заяви, позивачем повинен бути доведений факт написання ним заяви від 21.11.2019 року про звільнення за власним бажанням (ще під час його прийняття на роботу) під примусом з боку відповідача, його роботодавця, та факт не подання ним такої заяви у зазначений в ній день та не зазначення ним дня звільнення.

Сторонами, та особисто позивачем, визнавався той факт, що він власноручно написав заяву адресовану міському голові Філатову Б. про звільнення його з посади керівника підприємства за власним бажанням, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 80) та підписав її своїм підписом.

Однак, позивач заперечував, що він зазначив у цій заяві дату її написання та бажану дату звільнення, та заперечував той факт, що 21 листопада він подав таку заяву на розгляд міському голові, тобто ініціював процес свого звільнення.

З цього приводу суд приходить до наступних висновків.

Як вже зазначалося вище між сторонами склалися строкові трудові відносини на підставі укладеного трудового контракту.

Частиною 3 статті 21 КЗпПУ визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Отже, законом визначено, що строковий трудовий договір може бути достроково розірвано на вимогу працівника також і у випадках, передбачених ч. 1 ст. 38 КЗпПУ.

За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

За загальним правилом, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні (ч. 1 ст. 38 КЗпПУ).

З наявної в матеріалах справи копії заяви про звільнення вбачається, що вона датована 21 листопада 2019 року, а бажаною датою звільнення вказано 06 грудня 2019 року, тобто через два тижні, як передбачено ч. 1 ст. 38 КЗпПУ.

Однак, слід враховувати, що строкові трудові договори, укладені відповідно до пунктів 2, 3 статті 23 КЗпП, за ініціативи працівника припиняються за нормами статті 39 КЗпП. Порівняно із розірванням трудового договору, укладеного на невизначений строк, строковий трудовий договір може бути розірваний на вимогу працівника лише за наявності поважних причин, визначених у частині першій статті 38 КЗпП та частині першій статті 39 КЗпП.

Отже, розірвати достроково строковий трудовий контракт за відсутності поважних причин, визначених статтею 38 КЗпП, працівник не може.

Іншими словами, якщо працівник виявить намір розірвати трудовий контракт до закінчення строку його дії, він повинен зазначити про поважні причини, які спонукали його на розірвання трудового договору.

Також убачається, що зміст заяви позивача про звільнення за власним бажанням (а.с. 80) не відповідав вимогам законодавства про працю, оскільки у вказаній заяві не зазначена будь-якої причини звільнення до закінчення строку дій укладеного трудового контракту.

Слід враховувати, що загальний двотижневий термін може бути і скорочено, якщо заяву працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлено неможливістю продовжувати роботу, а саме у випадку:

- переїзду на нове місце проживання;

- переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість;

- вступу до навчального закладу;

- неможливості проживання у даній місцевості, підтвердженої медичним висновком;

- догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічною віку або дитиною інвалідом;

- догляду за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи;

- виходу на пенсію;

- прийняття на роботу за конкурсом, а також інших поважних причин (при цьому слід зазначити, що перелік допустимих причин зменшення такого терміну імперативно не обмежений, і працівник може зазначити й інші причини для розірвання трудового договору у коротший строк).

У даній ситуації роботодавець або уповноважений ним орган зобов`язаний розірвати трудові відносини в певний строк, зазначений у заяві, і видати наказ, у якому причини й дата звільнення мають бути чітко сформульовані.

Однак, будь-яких обставин (причин) про які йдеться у ч. 1 ст. 38 КЗпП, або у ч. 1 ст. 39 КЗпП на час подання заяви від 21.11.2019 року про звільнення позивача за власним бажанням 06.12.2019 року, не існувало, у зв`язку з чим про такі причини і не було зазначено у заяві.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на день ініціювання звільнення позивача та подання заяви від 21.11.2019 року про його звільнення за власним бажанням, не існувало будь-яких обставин, які б унеможливлювали продовження ним роботи, та давали б відповідачу підстави звільнити його раніше, ніж до закінчення дії строку укладеного між сторонами трудового контракту. Доказів про існування таких обставин сторонами суду не надано.

Також слід враховувати, що згідно розпорядження Дніпровського міського голови «Про відпустку ОСОБА_1» № 1-21/11-рк від 21 листопада 2019 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.11.2019 року позивачу було надано частину щорічної відпустки з 25.11.2019 року по 18.12.2019 року (а.с. 79).

Тобто, день звільнення ОСОБА_1 з займаної ним посади припадав на 06 грудня 2019 року, який є одним з днів наданої йому відпустки, в той час як звільнення працівника під час перебування у відпустці є порушенням гарантованого конституцією України права на захист від незаконного звільнення.

Провівши аналіз наявних в матеріалах справи копії заяви про звільнення (а.с. 80) та оригіналу заяви про звільнення (а.с. 256), оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає за потрібне звернути особливу вагу на вказані документи.

Проведений порівняльний візуальний аналіз копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) та оригіналу заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), який не потребує спеціальних знань в області науки або техніки, або у сфері іншій, ніж право, дає суду всі підстави для висновку про наявність очевидних суперечностей та невідповідності копії заяви, яка була долучена до матеріалів справи ще 27 грудня 2019 року, оригіналу заяви, яка була долучена до матеріалів справи лише 07 лютого 2020 року, після витребування її судом.

Вказані розбіжності та невідповідності полягають у наступному:

1.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) після слова «бажанням» у третьому рядку заяви крапки не має. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) після слово «бажанням» у третьому рядку заяви стоїть крапка.

2.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) початок числової дати «06.12.2019» у третьому рядку заяви розташований під літерою «д» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) початок числової дати «06.12.2019» у третьому рядку заяви розташований під літерою «п» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви.

3.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) цифра «6» у третьому рядку заяви розташована перед буквою «р» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) цифра «6» у третьому рядку заяви розташована безпосередньо під літерою «р» слова «підприємства», яке розташоване у другому рядку заяви.

4.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) цифра «9» числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташована під літерою «м» слова «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) цифра «9» числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташована під літерами «н» і «я» слова «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви.

5.У копії заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) початок числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташований під літерами «а» і «ж» у слові «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви. У оригіналі заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256) початок числової дати «21.11.2019» у четвертому рядку заяви розташований під літерами «б» і «а» у слові «бажанням», яке розташоване у третьому рядку заяви.

Таким чином судом встановлено, що копія заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80) не відповідає наявному у матеріалах справи оригіналу заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), тобто вони є не автентичними.

Оскільки оригінал заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 256), який був долучений до матеріалів справи значно пізніше ніж копія заяви про звільнення від 21.11.2019 року (а.с. 80), має дописки та явні невідповідності з раніше долученою копією, суд констатує, що вказані заяви в частині зазначення дат написання та звільнення позивача є такими, що створюють обгрунтовані сумніви щодо достовірності та правдивості вказаних фактів.

Встановлення судом вказаних обставин у повній мірі узгоджується з показаннями позивача щодо написання ним заяви про звільнення без зазначення конкретних дат, що у сукупності дає суду підстави дійти обґрунтованого висновку про те, що заява про звільнення з посади директора КП «Ритуальна служба» була написана позивачем на ім`я міського голови без зазначення в ній дати її подання та бажаної дати звільнення, а складена у інший час з метою можливого безперешкодного звільнення позивача з посади у зручний для роботодавця час.

При розгляді даної справи, суд керуючись конституційними принципами права на працю, верховенства права, рівності всіх перед законом та справедливості, виходить з того, що написання будь-якою особою заяви про звільнення, (тобто вчинення нею дій, направлених на зміну (припинення) діючих між сторонами трудових правовідносин), вчинене особою проти її справжньої волі, слід вважати недійсним, а тому таким, що не створює для сторін виникнення будь-яких правових наслідків.

Написання заяви про звільнення слід розглядати як вчинення особою дій, направлених на зміну діючих між сторонами правовідносин, з метою настання відповідних правових наслідків (в даному випадку - звільнення працівника та припинення між сторонами трудових правовідносин).

Для того щоб таки наслідки настали необхідно подати відповідну заяву роботодавцю за наявності вільного волевиявлення, при цьому зазначити дату її подання та бажану дати звільнення. Тільки за наявності всіх зазначених елементів волевиявлення працівника на припинення трудових правовідносин можна вважати добровільно виявленим, та таким, що відповідає його внутрішній волі.

У випадку ж коли заява про звільнення не містить дати її написання, бажаної дати звільнення та не подана роботодавцю у зазначений в ній день, підстав вважати, що воля працівника була спрямована на припинення трудових правовідносин між сторонами, не має.

Сам факт того, що позивач звернувся до суду з даним позовом та заперечує факт подання ним 21 листопада 2019 року та написання в цей день заяви про звільнення за власним бажанням з 06 грудня 2019 року свідчить про те, що написання заяви про звільнення за власним бажанням з 06 грудня 2019 року не відповідало внутрішній волі позивача та відбулось без наміру припинити трудові правовідносини.

Отже, за таких обставин суд вважає встановленим той факт, що написання заяви про звільнення за власним бажанням без зазначення в ній дати написання та дати бажаного звільнення, не відповідало внутрішній волі позивача та не було спрямоване на припинення існуючих між сторонами трудових правовідносин.

Враховуючи те, що відповідачами не надано належних та допустимих доказів подання позивачем 21 листопада 2019 року заяви про звільнення з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням та не спростовано твердження позивача про складання ним цієї заяви задовго до дня звільнення (06.12.2019 року), суд приходить до висновку, що наявна в матеріалах справи заява ОСОБА_1 датована 21 листопада 2019 року про звільнення, не була подана в цей день на ім`я Дніпровського міського голови, оскільки дії позивача під час написання заяви про звільнення без зазначення в ній бажаної дати припинення трудових правовідносин та не зазначення дати її подання, свідчать про відсутність у позивача волевиявлення на звільнення та наміру досягти обумовлені нею наслідки,(в даному випадку у вигляді припинення між сторонами існуючих трудових правовідносин).

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач наполягав також на тому, що його звільнення 06 грудня 2019 року суперечить вимогам чинного законодавства, так як в той період він перебував у відпустці згідно з розпорядженням Дніпровського міського голови «Про відпустку ОСОБА_1» № 1-21/11-рк від 21 листопада 2019 року.

З матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-22/11-рк від 22 листопада 2019 року було внесено зміни до розпорядження Дніпровського міського голови від 21 листопада 2019 року № 1-21/11-рк «Про відпустку ОСОБА_1», виклавши перший абзац у новій редакції: «Надати ОСОБА_1 , директору Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, частину щорічної відпустки за робочий період з 15.11.2017 року по 14.11.2018 року на 10 календарних днів та робочий період з 15.11.2018 року по 14.11.2019 року на 2 календарні дні з 25.11.2019 року по 06.12.2019 року» (а.с. 81).

Однак, при цьому, жодних доказів того, що ОСОБА_1 був обізнаний про те, що в розпорядження Дніпровського міського голови від 21 листопада 2019 року № 1-21/11-рк «Про відпустку ОСОБА_1» були внесені зміни та останнім днем його відпустки є 06 грудня 2019 року, а не 18 грудня 2019 року, стороною відповідача суду не надано. Як зазначив позивач про існування вказаного розпорядження він дізнався лише після того, як сторона відповідача долучила копію вказаного розпорядження до матеріалів справи.

Доказів того, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку було ознайомлено з розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-22/11-рк від 22 листопада 2019 року матеріали справи не містять, хоча 22 листопада 2019 року було останнім робочим днем позивача перед відпусткою, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за листопад 2019 року (а.с. 227).

Тобто, не існувало жодних перешкод для неповідомлення позивача про зміну строків відпустки, однак цього в порушення встановленого порядку відповідачем зроблено не було. Зазначений факт є порушенням п.п. 11 п. 9 розділу ІІ Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.06.2015 року № 1000/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 22 червня 2015 року за № 736/27181, згідно якого з розпорядчим документом з кадрових питань (особового складу) обов`язково ознайомлюють згаданих у ньому осіб, які на першому примірнику документа чи на спеціальному бланку проставляють свої підписи із зазначенням дати ознайомлення.

Наведені обставини у сукупності з іншими доказами свідчать про те, що звільнення позивача відбувалось без його волевиявлення на це, без відповідного повідомлення позивача про процедуру звільнення та строки звільнення, та з порушенням встановленої законом процедури.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпПУ не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Оскільки судом встановлено, що позивач не подавав заяви про звільнення 21.11.2019 року та його дії не були спрямовані на припинення між сторонами існуючих трудових правовідносин, а 06.12.2019 року його було звільнено на підставі раніше написаної ним заяви без зазначення дат, слід дійти до висновку, що звільнення позивача з займаної ним посади фактично відбулося з ініціативи його роботодавця.

Отже, приймаючи до уваги той факт, що позивач не був належним чином ознайомлений з внесеними змінами у розпорядження щодо його відпустки та тривалістю такої відпустки, суд вважає, що відповідачем було порушено передбачену ч. 3 ст. 40 КЗпПУ заборону щодо неможливості звільнення працівника у період його відпустки.

Наведене є грубим порушенням передбаченої Законом процедури звільнення працівників та його права на захист від незаконного звільнення, гарантованого ст. 43 Конституції України, у зв`язку з чим таке право підлягає судовому захисту.

Крім того, як вже було зазначено вище, позивача було звільнено з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

В даному випадку судом було встановлено, що укладений між позивачем ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою в особі міського голови Філатова Б.А. трудовий контракт є строковим та діє з 16 березня 2019 року по 15 березня 2020 року, що визначено у п. 6.1 даного контракту.

Підстави припинення та розірвання Трудового контракту, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою в особі міського голови Філатова Б.А., визначені у розділі 5 даного Контракту та у пункті 5.2 визначено, зокрема, що трудовий контракт припиняється: у разі закінчення строку дії контракту; за згодою сторін; до закінчення терміну дії контракту у разі невиконання будь-яких умов, передбачених цим контрактом; з інших підстав, передбачених чинним законодавством.

Разом з цим, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом та укладеним між сторонами контрактом, або з порушенням установленого законом порядку, свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Оскільки розпорядження Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 06 грудня 2019 року з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України було винесено на підставі заяви позивача про звільнення за власним бажанням, яка була написана позивачем без зазначення в ній дати подання та бажаної дати звільнення, та яку позивач 21 листопада 2019 року не подавав, а також з порушенням установленого законом порядку під час перебування позивача у відпустці, суд приходить до переконливого висновку, що вищевказане розпорядження про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням підлягає визнанню незаконним, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про скасування розпорядження Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 суд зазначає, що підстав для їх задоволення не має, оскільки в даному випадку розпорядження було видане відповідною посадовою особою в межах її компетенції, та у випадку визнання такого розпорядження незаконним може бути скасовано цією ж особою на підставі рішення суду.

Отже, враховуючи, що судом встановлений факт незаконного звільнення позивача з займаної ним посади, зазначене розпорядження підлягає визнанню незаконним, з поновленням позивача на посаді, оскільки саме такий спосіб захисту буде сприяти ефективному судовому захисту порушених прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 було здійснено з порушенням порядку установленого законом, він має бути поновлений на попередній роботі, а саме на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, у зв`язку з чим суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

При цьому, згідно ч. 7 ст. 235 КЗпП рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Аналогічне положення міститься й у п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Отже, з урахуванням положень ч. 7 ст. 235 КЗпП та п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження Дніпровського міського голови № 1-9/12-рк від 09 грудня 2019 року про призначення ОСОБА_3 начальником КП «Ритуальна служба» суд зазначає наступне.

Розпорядженням Дніпровського міського голови Філатова Б.А. № 1-9/12-рк від 09 грудня 2019 року на посаду начальника Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради з 09 грудня 2019 року було призначено ОСОБА_3 за контрактом (а.с. 86).

Як вже було зазначено позовні вимоги в частині поновлення позивача на роботі підлягають задоволенню, а рішення в цій частині негайному виконанню.

Суд зазначає, що якщо під час виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі на його посаді вже працює інший працівник, то цей інший працівник підлягає звільненню на підставі пункту 6 статті 40 КЗпП України (у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу).

При цьому необхідно зауважити, що звільнення на цій підставі допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (частина друга ст. 40 КЗпП). Таким чином, роботодавець зобов`язаний запропонувати працівникові, який підлягає звільненню за пунктом 6 статті 40 КЗпП України, іншу роботу на тому ж підприємстві, інакше права такого працівника будуть порушені. Крім того, якщо на посаді поновлюваного працівника працює особа, яка не може бути звільнена з ініціативи роботодавця, вона підлягає обов`язковому працевлаштуванню.

Оскілки у відповідності до приписів п. 6 ст. 40 КЗпПУ ОСОБА_3 повинна бути звільнена у зв`язку з поновленням на цій посаді позивача, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині суд не вбачає. Крім того, позивачем не заявлялися позовні вимоги безпосередньо до ОСОБА_3 , яка у справі є третьою особою.

Щодо позовних вимог про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні трудових обов`язків, що чиняться з боку працівників Комунального підприємства «Муніципальна варта» суд зазначає наступне.

Оскільки позивачем не наданого жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування факту вчинення з боку працівників КП «Муніципальна варта» ДМР перешкод позивачу у здійсненні ним своїх трудових обов`язків, суд приходить до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки тягар доказування своїх вимог або заперечень лежить на сторонах, в даному випадку на позивачеві. За таких обставин, позовні вимоги пред`явлені до відповідача по справі - КП «Муніципальна варта» ДМР, задоволенню не підлягають за недоведеністю.

Підсумовуючи вищенаведене суд констатує, що відповідачем - Дніпровською міською радою, як роботодавцем у трудових правовідносинах з позивачем, було порушено гарантоване конституцією право на працю та право на захист від незаконного звільнення, яке підлягає судовому захисту у спосіб, визначений позивачем, шляхом визнання акту про звільнення незаконним та поновлення на посаді.

При цьому, позовні вимоги пред`явлені безпосередньо до Дніпровського міського голови слід залишити без задоволення, оскільки у даному випадку міський голова лише здійснював свої повноваження від імені Дніпровської міської ради, яка у правовідносинах з позивачем виступає роботодавцем.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін та третіх осіб, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, (щодо невидачі трудової книжки, невиплати всіх сум при звільнені та інші), суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відноситься до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Долучений до матеріалів справи відеозапис подій щодо відвідування позивачем 09 грудня 2019 року та 19 грудня 2019 року комунального підприємства «Ритуальна служба» та стенограма до відеозапису, судом до уваги також не береться, оскільки не містить жодних належних доказів в обґрунтування вимог позивача.

Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Крім того, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи, що позивач при зверненні до суду у грудні 2019 року був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за позовними вимогами про поновлення на роботі, то з відповідача Дніпровської міської ради слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн.

Оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимоги в частині визнання незаконним та скасування розпорядження про призначення ОСОБА_3 та про усунення перешкод ОСОБА_1 у здійсненні трудових обов`язків, за які позивачем було сплачено судовий збір, то судові витрати позивача в цій частині підлягають віднесенню на сторону позивача.

На підставі ст. 43 Конституції України, ст.ст. 38, 39, 40, 233, 235 КЗпП, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровського міського голови Філатова Бориса Альбертовича, Комунального підприємства «Муніципальна варта» Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, треті особи: Комунальне підприємство «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 про визнання незаконним розпорядження про звільнення, поновлення на роботі, усунення перешкод - задовольнити частково.

Визнати незаконним розпорядження Дніпровського міського голови № 1-6/12-рк від 06 грудня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 06 грудня 2019 року звільнено з посади директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради ().

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Ритуальна служба» Дніпровської міської ради (, місцезнаходження: м. Дніпро, пр.. О. Поля, буд. 18, прим. 119).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Дніпровської міської ради (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75, ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень , 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез