Справа № 442/1958/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/3773/19 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Мельничук О.Я., Шеремета Н.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів. Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, в розмірі 3500 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.09.2018 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання в розмірі 2000 грн. щомісячно. Зазначає, що отриманих коштів не вистарчає на забезпечення дитини, визначений розмір аліментів є надто мізерним. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, оскільки на його утриманні більше нікого немає.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати аліменти з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, до досягнення нею двадцяти трьох років, при умові продовження навчання.

Стягнення аліментів у новому розмірі здійснювати з дня набрання цим рішенням законної сили.

Виконавчий лист, виданий на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 18.09.2018 року відкликано.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 768, 40 гривень судового збору.

Дане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням доказів та усіх обставин справи. Покликається на те, що він не був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи, також був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву, якої не отримував. Також стверджує, що згідно відповіді на адвокатський запит, його донька ОСОБА_3 отримує стипендію. Крім того, покликається на те, що він потребує коштів на лікування, оскільки хворіє цукровим діабетом, а відтак сума яку присудив суд, для нього є непосильною.

Враховуючи наведене, апелянт просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

13 лютого 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України суд, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з матеріального становища позивачки, на утриманні якої знаходиться дитина, рівня інфляції за пів року. Також судом враховано ту обставину, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки, у зв`язку з чим збільшив розмір аліментів до 2500 гривень щомісячно.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

У відповідності до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Судом та матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року з ОСОБА_1 стягуються в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно і до закінчення дитиною навчання.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позовній заяві в суді першої інстанції позивачка зазначила вимоги про зміну (збільшення) розміру аліментів, які мають стягуватись із відповідача на утримання повнолітньої доньки. На обґрунтування позову додала копію довідки про навчання, копію рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року, копію переказу укрпошти.

Покликання ОСОБА_2 на те, що присудженої судом суми аліментів на утримання ОСОБА_3 недостатньо для належного матеріального забезпечення дитини, зросли ціни, та її заробітку не вистарчає на своє лікування, на оплату комунальних послуг, та те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, адже немає нікого на утриманні не можуть бути визнані підставою для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Встановлені районним судом обставини і докази по справі свідчать про відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру стягуваних із відповідача аліментів. Будь-яких висновків які б давали законну підставу для задоволення заявлених позивачкою вимог оскаржуване рішення не містить.

При зверненні до суду із позовом про зміну розміру аліментів, позивач ОСОБА_2 зобов`язана була довести належними, допустимими та достатніми доказами обставини щодо зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача чи платника аліментів.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку позивач не довела, що її матеріальний стан погіршився і став нижчим, порівняно із матеріальним станом відповідача, а також не довела погіршення її здоров`я як одержувача аліментів або поліпшення матеріального стану та стану здоров`я відповідача як платника аліментів, які дають підстави для збільшення розміру аліментів.

Разом із тим колегія суддів вважає, що у разі доведеності підстав для збільшення розміру аліментів передбачених ст.. 192 СК України ОСОБА_2 не позбавлена права повторно звернутись до суду за захистом своїх прав.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи встановлені обставини справи, а також докази на їх підтвердження, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність у спірному випадку наявності підстав для збільшення розміру аліментів згідно положень ст.192 СК України.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Таким чином, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2.ч.1 ст.374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 18.02.2020 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Мельничук О.Я.

Шеремета Н.О.