ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1409/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Чебан О.М.

за участі: апелянта ОСОБА_1 ,

представника апелянта ОСОБА_2

представника позивача-відповідача Алдобаєва Д.В.,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/25164/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року, ухвалених у складі судді Продана Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними та поділ майна подружжя,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2018 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до суду та з урахуванням уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що з 01 вересня 2005 року він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу ними було придбано житловий будинок АДРЕСА_1 . Зазначив, що шлюб між ними розірвано, з відповідачем спільно не проживають, між ними виникли неприязні стосунки. Відповідач відмовляється добровільно поділити будинок, чим порушує права позивача як співвласника будинку (т.1, а.с. 2-3, 9-10).

В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася із зустрічним позовом до суду та з врахуванням уточнень просила: розділити житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 96,2 м.кв., житловою площею 37,7 кв.м., виділивши у власність ОСОБА_1 2/3 частини будинку, а ОСОБА_6 виділити у власність 1/3 частину будинку; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 грудня 2016 року, за яким ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_7 транспортний засіб CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу (довідку-рахунок) від 23 червня 2015 року, за яким ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_3 транспортний засіб RENAULT TRAFIC, 1995, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року, за яким ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_8 транспортний засіб RENAULT MASTER, 2005 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 грудня 2017 року, за яким ОСОБА_6 відчужив ОСОБА_9 транспортний засіб OPEL VIVARO, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 ; стягнути з ОСОБА_6 на її користь грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобілів: CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_1 ; RENAULT TRAFIC, 1995, 2007 року випуску, колір білий, номер кузова НОМЕР_2 ; RENAULT MASTER, 2005 року випуску, синього кольору, номер кузова НОМЕР_3 ; OPEL VIVARO, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 , залишивши автомобілі у власності ОСОБА_6 .

В обґрунтування позову вказала, що з 01 вересня 2005 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , від якого у них є неповнолітній син ОСОБА_10 , 2006 року народження. У жовтні 2017 року вони припинили спільне проживання з ОСОБА_6 . Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року шлюб між ними розірвано. Зазначила, що окрім придбаного ними будинку, про який вказав ОСОБА_6 у своєму позові, у період шлюбу ними також були придбані наступні транспортні засоби: у вересні 2017 року - Opel Vivaro, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ; у серпні 2016 року - Renault Master, 2005 року випуску, НОМЕР_6 ; у грудні 2014 року Renault Traffic, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 ; у жовтні 2013 року Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 . Орієнтовно загальна вартість транспортних засобів складає 840000грн. Спірні автомобілі ОСОБА_6 відчужив третім особам без її згоди, а тому договори купівлі-продажу автомобілів підлягають визнанню недійcними. Вважає, що має право, в порядку поділу майна подружжя, на 1/2 частину грошової компенсації вартості вищевказаних автомобілів. З приводу поділу будинку АДРЕСА_1 зазначила, що вона не має роботи, перебуває на обліку в центрі зайнятості, не має можливості в повній мірі утримувати їх спільного сина, який проживає з нею, а тому має право на збільшення її частки у будинку, шляхом відступлення від рівності часток (т.1, а.с. 24-29, 54-59, 129-131).

Процесуальні дії суду першої інстанції та короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_6 (т.1, а.с. 83).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів залишено без задоволення (т.1, а.с. 183-186).

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року, зазначивши: «Первинну позовну заяву задовольнити. Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя та визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 . Решту вимог залишити без задоволення» (т.2, а.с. 188).

Задовольняючи позов ОСОБА_6 та задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що придбаний сторонами будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу в рівних частках. Відповідачем позивачем ОСОБА_1 не наведено підстав для збільшення її частки у спірному будинку, а тому відсутні підстави для відступлення від рівності часток. Оскільки спірні автомобілі були відчуженні третім особам, які є добросовісними набувачами, відсутні підстави для визнання правочинів недійсними. При цьому, на момент відчуження транспортних засобів сторони перебували у шлюбі, мали спільний побут і вели спільне господарство, а ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів того, що кошти від продажу спірних автомобілів були використані не в інтересах сім`ї.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду та додаткове рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності на будинок змінити, в іншій частині судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Первісний позов задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_6 право власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1 . Зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції відповідно до ст. 70 СК України не враховані обставини, що мають істотне значення для справи, які є підставою для відступлення від рівності часток подружжя. Так, не враховано, що після розірвання шлюбу з нею залишився проживати неповнолітній син, який знаходиться на її утриманні; вона не працює, оскільки ОСОБА_6 викрав її документи; із спірного будинку ОСОБА_6 викрав належне їм побутове майно (техніку) та без письмової згоди відчужив автомобілі, які належали їм на праві спільної сумісної власності; мінімальний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини. Зазначила, що договори купівлі - продажу спірних автомобілів укладені з відповідачами без її письмової згоди, як співвласника цих автомобілів в силу статті 60 СК України, а тому оскаржувані договори відповідно до вимог статей 203, 205, 215 ЦК України підлягають визнанню судом недійсними. Враховуючи те, що спірні автомобілі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, вони підлягають розподілу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини їх вартості.

Процесуальні дії апеляційного суду

Ухвалами Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 зазначив, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують факт зловживання ОСОБА_6 своїми правами.

У відзиві на апеляційну скаргу Регіональний сервісний центр МВС в Хмельницькій області зазначив, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Інші відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Апелянт ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача - відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_11 , відповідач ОСОБА_3 , а також представники відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, зазначили, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися. Представник регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області подав заяву про розгляд справи без участі представника.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотивувальна частина

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлені фактичні обставини справи

Встановлено, що з 01 вересня 2005 року ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 вересня 2018 року, яке набрало законної сили 25 жовтня 2018 року, шлюб між ними розірвано (т.1, а.с. 35).

Від цього шлюбу у них є неповнолітній син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 33).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2018 року з ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 16 лютого 2018 року і до повноліття сина, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитині відповідного віку (т.1, а.с. 36).

В період перебування сторін у шлюбі, 05 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та Житлово-будівельним кооперативом «Срібні озера» укладено договір №6/10 пайової участі в будівництві зблокованих житлових будинків з окремими виходами, за адресою: АДРЕСА_2 з метою отримання у власність квартири в зблокованому житловому будинку, будівельний №6, загальною проектною площею 94 кв.м. (т.1, а.с. 14-15).

Відповідно до довідки ЖБК «Срібні озера» від 19 листопада 2015 року №10/66 ОСОБА_1 станом на 19 листопада 2015 року здійснила повне внесення пайового внеску в ЖБК «Срібні озера» на новозбудоване житло, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , а.с. 16).

22 лютого 2016 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житлове приміщення площею 96,2 кв.м. у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т.1, а.с. 4).

Середня ринкова вартість житлового приміщення загальною площею 96,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 24 жовтня 2018 року (період подачі позову до суду) становить 673400грн. (т.1, а.с. 5).

23 жовтня 2013 року на підставі довідки-рахунку ОСОБА_6 набув у власність транспортний засіб CHEVROLET LACETTI 1798, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_9 , номерний знак НОМЕР_10 (т.1, а.с. 94).

23 грудня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2016/258392 ОСОБА_6 відчужив зазначений автомобіль CHEVROLET LACETTI, 2007 року випуску, ОСОБА_7 . Відповідно до п. 3.1 цього договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 1000грн. (т.1, а.с. 100-103).

Висновком №492-1/19 судової автотоварознавчої експертизи від 02 вересня 2019 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_9 , станом на серпень 2019 року, складає 137620грн. (т.1, а.с. 220-231).

05 грудня 2014 року ОСОБА_6 набув у власність транспортний засіб RENAULT TRAFIC, 1995, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_7 (т.1, а.с. 94).

23 червня 2015 року на підставі довідки-рахунку ОСОБА_6 даний транспортний засіб перереєстрував на ОСОБА_3 (т.1, а.с. 94).

Висновком №492-3/19 судової автотоварознавчої експертизи від 27 серпня 2019 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля Renault Traffic, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 , станом на серпень 2019 року, складає 168620грн. (т.1, а.с. 241-249).

11 червня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2016/02/1052 ОСОБА_6 набув у власність транспортний засіб RENAULT MASTER, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_6 . Відповідно до п. 2.1 цього договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 1000грн. (т.1, а.с. 108-109).

30 серпня 2016 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2016/038600 ОСОБА_6 відчужив автомобіль RENAULT MASTER, номерний знак НОМЕР_6 , ОСОБА_8 . Відповідно до п. 3.1 цього договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 1500грн. (т.1, а.с. 95-98).

Висновком №492-4/19 судової автотоварознавчої експертизи від 28 серпня 2019 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля Renault Master, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , станом на серпень 2019 року, складає 134590 грн. (т.1, а.с. 250-258).

30 вересня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2017/646297 ОСОБА_6 набув у власність транспортний засіб OPEL VIVARO, 2004 року випуску, колір сірий, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_11 . Відповідно до п. 3.1 цього договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 20000грн. (т.1, а.с. 120-121).

05 грудня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №6841/2017/734695, ОСОБА_6 відчужив автомобіль OPEL VIVARO, номерний знак НОМЕР_5 , ОСОБА_9 . Відповідно до п. 3.1 цього договору, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу становила 20000грн. (т.1, а.с. 114-115).

Висновком №492-2/19 судової автотоварознавчої експертизи від 27 серпня 2019 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобіля Opel Vivaro, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , станом на серпень 2019 року, складає 159290 грн. (т.1, а.с. 232-240).

Внаслідок того, що спірні автомобілі не були представлені для обстеження, встановити їх ринкову вартість на час виконання експертизи не представилося можливим, а тому була визначена середня ринкова ціна зазначених автомобілів.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Сторонами ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у шлюбі придбане таке майно: будинок АДРЕСА_1 та автомобілі: Opel Vivaro, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , Renault Master, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , Renault Traffic, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що не оспорюється сторонами.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України).

Відповідно до частини другої статті 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

При вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).

Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є обєктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках.

Водночас, за наявності обставин, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, які стосуються неналежного виконання одним із подружжя батьківських обов`язків та неналежного матеріальне забезпечення сімї, частку іншого з подружжя у такому майні може бути збільшено.

Обовязок, передбачений статтями 12, 81 ЦПК України щодо доведення обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених частинами другою, третьою статті 70 СК України, у такому випадку покладається на особу, яка ініціює питання про збільшення частки у спільному сумісному майні подружжя.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_6 не дбав про матеріальне забезпечення сімї, ухилявся від участі в утриманні дитини, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 сплачує аліменти на дитину, заборгованість по їх сплаті відсутня, а ОСОБА_1 не зверталася з позовом про зміну розміру аліментів або стягнення додаткових витрат, повязаних з утриманням дитини.

Також, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідачем ОСОБА_6 було викрадено з житлового будинку побутову техніку, придбану сторонами за спільні кошти.

Посилання позивача ОСОБА_1 на те, що вона не може працевлаштуватися через викрадення у неї документів про освіту та трудової книжки не береться до уваги, оскільки у цьому не доведено вину ОСОБА_6 .

Суд першої інстанції, встановивши, що спірний будинок був придбаний подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, обґрунтовано виходив із того, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.

Також, судом встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_6 були відчужені автомобілі: Opel Vivaro, 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , Renault Master, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_6 , Renault Traffic, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_7 , Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_8 , які є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

За вимогами частин 1, 2, 4 статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Зміст вищевказаних норм засвідчує, що відсутність згоди одного із співвласників - подружжя - на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним.

У постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 Велика Палата Верховного Суду вважала, що відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369, статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

За змістом ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Разом з тим, при вирішенні спору суд першої інстанції правильно встановив, що на час укладення спірних договорів купівлі-продажу транспортних засобів ОСОБА_6 перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи спірні автомобілі були відчуженні під час перебування сторін у шлюбі.

Позивачем - відповідачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відчуження спірних автомобілів здійснено ОСОБА_6 після фактичного припинення шлюбних відносин та кошти, отримані від їх продажу були використані не в інтересах сім`ї.

Так, з позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 звернулась у лютому 2018 році.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 вересня 2018 року, яким розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , не встановлено дату припинення шлюбних відносин між сторонами, а тому не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що обставини припинення шлюбних відносин не підлягають доказуванню.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що кошти, отримані від відчуження автомобілів були витрачені на придбання квартири у будинку, проведення у ньому ремонту, на розрахунок з майстрами, які проводили ремонтні роботи у будинку, та придбання техніки у будинок.

Установивши, що спірні автомобілі були відчужені під час шлюбу сторін до припинення шлюбних відносин, та, враховуючи відсутність належних та достовірних доказів про те, що кошти від продажу автомобілів були використані не в інтересах сімї, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договорів купівлі продажу та стягнення компенсації.

Висновки суду апеляційної інстанції

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2020 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року.

Судді Т.В. Спірідонова

А.П. Корніюк

О.І. Талалай