гСправа № 358/403/20 Провадження № 2/358/363/20
29 жовтня 2020 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді Кіхтенка С.О.,
секретаря судового засідання Давиденко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти його з реєстраційного обліку.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якому зареєстрований відповідач, який без поважних причин за місцем реєстрації не проживає з серпня 2019 року, участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг не приймають, тому це є перешкодою для реалізації нею (позивачкою) права користування і розпорядження своїм майном.
Посилаючись на положення ст.ст. 321, 383, 405 ЦК України позивачка просить задовольнити її вимоги.
Представник позивачки ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та без участі позивачки. Також зазначила, що підтримує позовні вимоги про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився і не повідомив суд про причини своєї неявки, хоч належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи.
Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивачка ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_1 , що, що підтверджується копією свідоцтва про право на житло № 3250 , виданим виконавчим комітетом Богуславської міської ради 21 серпня 2013 року; витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14853793, виданим державним реєстратором реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції Київської області Шкарупою В.С.
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 4237 від 23.04.2020 року відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області та копією будинкової книги.
Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 25 лютого 2020 року, складених комісією в складі сусідів позивачки та депутата Богуславської міської ради Київської області, підтверджується, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі АДРЕСА_1 з серпня 2019 року по даний час не проживає, особисті речі відсутні.
Вирішуючи даний спір між сторонами суд керується наступними положеннями чинного законодавства України.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
В даній справі спір виник між позивачкою ОСОБА_1 , як власником будинку та її сином ОСОБА_2 , який зареєстрований в будинку позивачки, але там не проживає більше одного року.
Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст. ст. 405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідач в судове засідання не з`явився та не довів, що він з поважних причин відсутній у спірному приміщенні, чи йому чинить позивачка перешкоди у користуванні житлом, чи була неправомірна поведінка позивачки. Таких фактів в судовому засіданні не встановлено.
Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає в квартирі позивачки з серпня 2019 року, нею не користується, витрати, пов`язані з утриманням будинку та оплатою комунальних послуг, відповідач не сплачує, а тому суд визнає його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
В даному випадку рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, буде підставою для зняття відповідача з реєстрації місця проживання, оскільки відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 246, 263, 264, 265, 280, 282, 289 ЦПК України, ст. ст. 15, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 , зі зняттям з реєстраційного обліку.
Судове рішення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, відповідно до положень ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до Київського апеляційного суду в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко