Єдиний унікальний номер 243/7125/19
Номер провадження 22-ц/804/3185/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року Донецький апеляційний суду складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Папоян В.В., Канурна О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/7125/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року (суддя першої інстанції Гончарова А.О.),-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що з 05 лютого 2016 року вона перебуває у зареєстрованому шлю-бі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини припинилися з 2016 року, дитина проживає з нею. З часу при-пинення шлюбних відносин відповідач перестав виділяти кошти на утримання дитини. Вона не має можливості в повному обсязі самостійно забезпечити матеріальні потреби дитини.

Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досяг-нення дитиною повноліття.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання мало-літньої дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх ви-дів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Р.Ю., посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне за-стосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року та ухвалити но-ве рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу у відсутність відповідача та його представника. При цьому судом не враховано, що від-повідач перебуває в місцях позбавлення волі і не може бути присутнім у судових засіданнях, а його представником адвокатом Шаповаловим Р.Ю. було подано клопотання про відкладення судового засідання з поважних причин, а саме хвороби представника та дії адаптивного каран-тину, під час якого пересування не були обмежені, але квитки продавалися в обмеженій кілько-сті.

Суд першої інстанції не відклав судовий розгляд справи та ухвалив оскаржуване рішення, посилаючись на необхідність дотримання строків розгляду справи. При цьому судом не було враховано надання законодавцем можливості продовжити процесуальні строки на час дії карантину на території України відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19). Суд не взяв до уваги можливі ризики присутності хворого представника в судовому засіданні та не визнав причину хвороби поважною. Внаслідок зазначеного відповідача було позбавлено можливості скористатися правами передбаченим цивільним процесуальним кодексом України.

Посилаючись на необхідність з`ясування судом при вирішенні вимог про стягнення алімен-тів матеріального та сімейного стану як платника аліментів так і стягувача, їх стан здоров`я та інші суттєві обставини, заявник посилається на те, що судом не враховано, що відповідач пере-буває в місцях позбавлення волі і не має можливості працювати та надавати допомогу на утри-мання дитини. Перебуваючи в умовах обмеження свободи він не зможе виконати рішення суду, що сформує ще більш несприятливий матеріальний стан для відповідача.

Крім того, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції не було взято до уваги те, що враховуючи неможливість сплати відповідачем аліментів на утримання дитини, позивачка має право звернутися за отриманням тимчасової державної допомоги в порядку передбаченому за-коном, про що було зазначено в заяві, яка подавалася до суду.

Позивачка ОСОБА_1 рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року у даній справі не оскаржує.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача позивачем на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представ-ник відповідача адвокат Шаповалов Р.Ю. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 23 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , отримали 14 грудня 2020 року відповідно, що підтверджується рекомен-дованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с. 123, 125).

Представника відповідача адвоката Шаповалова Р.Ю. апеляційний суд також повідомляв про слухання справи 23 грудня 2020 року шляхом направлення на зазначену ним адресу Україна, м. Одеса, а/с 61, 65009 рекомендованого повідомлення. Це відправлення було прийнято Бахмутським відділенням Укрпошти 04 грудня 2020 року та доставлено у точку видачі 08 грудня 2020 року. З моменту доставки і до дня слухання справи відправлення адвокатом Шаповаловим Р.Ю. отримано не було, про що свідчить трекінг поштового відправлення з офіційного сайту Укрпошти (а.с. 127)

Від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про слухання справи у його відсутність (а.с. 124 - 126).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Про причини неявки у судове засідання 23 грудня 2020 року учасники справи не повідоми-ли і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засідан-ня без поважних причин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача адвоката Степанченко А.С., який проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку з усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2019 до повноліття дитини, суд першої інстанції, виходячи з обсягу прав і обов`язків сторін щодо забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, врахував матеріальне становище відповідача, який на час роз-гляду справи відбуває покарання в місцях позбавлення волі, відсутність інших дітей. При цьому суд критично оцінив посилання відповідача на відсутність у нього будь-яких доходів під час перебування у колонії та дійшов висновку, що засуджені до позбавлення волі за вироком суду не звільняються від обов`язку сплачувати аліменти.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої, другої ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листо-пада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повно-ліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за по-зовом одержувача аліментів.

Відповідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здо-ров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платни-ка аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухо-мого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвит-ку дитини.

За положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

За положеннями ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 4).

З довідки № 02-29/847 від 19 червня 2019 року вбачається, що позивачка ОСОБА_1 мешкає разом з малолітньою донькою ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 7).

За період з грудня 2018 року по травень 2019 року за місцем роботи ОСОБА_1 отримала за-робітну плату у загальному розмірі 41 310 грн. 88 коп. (а.с. 7).

Крім того, до матеріалів справи залучено копію довідки № 68 від 02 вересня 2019 року, ві-дповідно якої ОСОБА_2 , 1989 року народження, відбуває покарання у Державній установі «То-рецька виправна колонія (№2)» з 24 жовтня 2016 року за вироком Слов`янського міськрайонно-го суду Донецької області від 19 липня 2016 року (а.с. 35).

Отже, оцінивши належним чином докази, подані сторонами, у їх сукупності з урахуванням встановлених обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неврахування судом скрутного матеріального стану відповідача, який перебуває в місцях позбавлення волі і не має можливості працювати та надавати допомогу на утримання малолітньої дитини, апеляційний суд зауважує наступне.

З наданих суду першої інстанції документів вбачається, що з 24 жовтня 2019 року відпові-дач відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Торецька виправна ко-лонія (№2)».

Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на пе-вний строк до кримінально-виконавчої установи (ст. 63 КК України).

Засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровіль-ній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою - підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості (ст. 118 Кримінально-виконавчого Кодексу України).

Праця осіб, засуджених до позбавлення волі, оплачується відповідно до її кількості і якості. Форми і системи оплати праці, норми праці та розцінки встановлюються нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України. У виправних колоніях на особовий рахунок засуджених, які залучаються до суспільно корисної оплачуваної праці, зараховується незалежно від усіх відрахувань не менш як п`ятдесят відсотків нарахованого їм місячного заробітку. Засу-дженим, які мають заборгованість за виконавчими документами, незалежно від усіх відрахувань належить виплачувати не менш як двадцять п`ять відсотків загальної суми заробітку (ст. 120 Кримінально-виконавчого кодексу України).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо того, що особи, які засуджені до позбавлення волі за вироком суду не звільняються від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Також не ґрунтуються за законі посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення ст. 197 Сімейного кодексу України та на неврахування можливості звернення позивача до компе-тентних органів за отриманням тимчасової державної допомоги в порядку передбаченому По-рядком призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідо-ме, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року, оскіль-ки зазначені норми визначають підстави відстрочення або розстрочення сплати саме заборгова-ності за аліментами та призначення і виплату тимчасової державної допомоги дітям один з ба-тьків з яких перебуває, зокрема, у місцях позбавлення волі за наявності невиконаного рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та існуючої заборгованості за аліментами на підставі даного рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесу-ального права, який розглянув справу у відсутність відповідача та його представника за наявності поданого представником відповідача клопотання про відкладення судового розгляду апеляційний суд зазначає наступне.

Обгрунтовуючи неможливість явки до суду в судове засідання 11 серпня 2020 року, пред-ставник відповідача посилався на дію до 31 серпня 2020 року в Україні адаптивного карантину через спалах у світі коронавірусу. Окрім того, зазначив, що він наразі захворів та проходить лікування, що унеможливлює його присутність у судовому засіданні тим паче в умовах каран-тину.

При цьому матеріали справи не містять відповідних доказів про те, що він хворіє і його за-хворювання виключає участь у судовому засіданні 11 серпня 2020 року.

Крім того, колегія суддів вважає доцільним зазначити, оголошений постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року карантин, у зв`язку із поширенням хвороби COVID-19, на час розгляду справи судом першої інстанції був адаптивним і не перешкоджав явці до суду учасника справи до судового засіданні. Так постановою КМУ від 04 травня 2020 року № 343 дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів, а постановою КМУ від 20 травня 2020 року № 392 запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених п. 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, до-зволено із 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні, а з 25 травня 2020 року - перевезення пасажирів метрополітенами. Наведене свід-чить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

З огляду на зазначене, посилання представника відповідача на неможливість прийняти участь у судовому засіданні у зв`язку з обмеженим продажем квитків безпідставне і відповід-ними доказами не підтверджено.

З матеріалів справи вбачається, що це друга заява представника відповідача, який раніше вже подавав клопотання аналогічного змісту про відкладення судового засідання 04 червня 2020 року у зв`язку із поширенням COVID-19, яка судом була задоволена (а.с. 67).

Довід апеляційної скарги про неврахування судом того, що між сторонами на минулих судо-вих засіданнях підіймалося питання мирного урегулювання спору, що не було реалізовано через ухвалення рішення за відсутності відповідача та його представника, апеляційний суд також не приймає, оскільки, відповідно до журналу судового засідання від 16 березня 2019 року та технічного звукозапису судового засідання за клопотанням представника відповідача адвоката Шаповалова Р.Ю. судом першої інстанції судовий розгляд справи було відкладено, сторонам надано строк для мирного врегулювання спору. Таким чином, з 16 березня 2020 року до 11 серпня 2020 року (дата ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції) відповідач та його представник мали достатньо часу для вирішення питання про мирне врегулювання спору та доведення цього до відома суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позовна заява ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини не знахо-дила свого вирішення судом першої інстанції понад один рік, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду. Поси-лання скаржника на неврахування судом наданої законодавством можливості продовження процесуальних строків на час дії карантину на території України не відповідає фактичним об-ставинам.

Дійсно, відповідно до підпункту 3 п. 12 розділу І Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпе-чення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 наступного змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підста-ви позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апе-ляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касацій-ної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Однак 17 липня 2020 року набув чинності Закон України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних стро-ків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання по-ширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)». Згідно з пунктом 2 цього Закону пункт 3 розділу XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) викладено в такій редакції: «3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином».

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону процесуа-льні строки, які були продовжені, зокрема, відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві по-ложення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України «Про вне-сення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

20-денний строк з часу набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» закінчився 06 серпня 2020 року.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 липня 2019 року ві-дкрито провадження у даній справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного по-зовного провадження (а.с. 13).

Згідно ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного прова-дження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники по-винні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи, що справа неодноразово протягом тривалого часу відкладалась за клопотан-нями сторони відповідача, доказів неможливості прийняти участь у судовому засіданні пред-ставником відповідача 11 серпня 2020 року матеріали справи не містять, відповідач та його представник не скористалися процесуальними правами щодо продовження процесуальних строків, не проявили належної обачності у захисті прав, апеляційний суд погоджується з висно-вком суду першої інстанції щодо обґрунтованості відхилення поданого представником відпові-дача адвокатом Шаповаловим Р.Ю. клопотання про відкладення судового засідання. Крім того, судом першої інстанції вірно враховано, що відповідач та його представник не скористалися своїм правом взяти участь у судовому розгляді справи в режимі відеоконференції в порядку ст. 212 ЦПК України.

На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є дос-татньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позов-них вимог і на підставі наявних доказів.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеля-ційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 серпня 2020 року за-лишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.Д. Канурна

В.В. Папоян