ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №520/5566/19

Апеляційне провадження № 22-ц/813/2516/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів :

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Ващенко Л.Г., Сєвєрова Є.С.,

за участю секретаря -Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач-державний реєстратор комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергій Васильович,

третя особа- акціонерне товариство «Альфа-Банк», правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк»,

представники третьої особи- Байрамов Олександр Володимирович,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Київського районного суду м.Одеси від 22 листопада 2019 року, постановлене під головуванням судді Коваленко О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Кроткий зміст позовних вимог та відзив на позов

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. (далі- державний реєстратор Манюта С.В.),третя особа: акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі-АТ«Укрсоцбанк», банк), про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позов обґрунтовано тим, що 22 січня 2008 року між нею та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту, на підставі якого вона отримала кредит в розмірі 131 790 доларів США для придбання житла - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання кредитного договору, 22 січня 2008 року між ними укладено іпотечний договір, згідно якого придбана за кредитні гроші квартира передана банку в іпотеку.

Право власності на квартиру нею набуте на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 січня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості».

На виконання своїх кредитних зобов`язань протягом дев`яти років вона виплачувала банку кошти за користування кредитом. Проте, внаслідок всесвітньої економічної кризи та стрімким зростанням курсу долара по відношенню до гривні, важким матеріальним становищем, втратила можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним валютним курсом.

12 березня 2019 року представник банку їй повідомив, що вона вже не є власником вказаної квартири, а право власності зареєстроване за банком, а також попередив, що квартира виставлена на продаж, протягом тижня в неї є час на виселення, інакше банк замінить вхідні замки та виселить її примусово.

Після цього з`ясувати їй більше нічого не вдалося, жодних документів, повідомлень вона не отримувала.

Згідно даних, відображених в фотокопії витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 лютого 2019 року, реєстрацію вказаної квартири проведено державним реєстратором Манютою С.В.

При цьому вона не надавала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком здійснена без її згоди.

Зазначила, що кредит видався в іноземній валюті, предметом іпотеки є квартира, загальною площєю: 99,8 кв.м..; житловою: 34,5 кв.м. Окрім іпотечної квартири будь-якого нерухомого майна за нею не зареєстровано, квартира є єдиним місцем проживання. Вона є багатодітною матір`ю трьох дітей, одна з яких є неповнолітньою, а інші двоє - непрацюючими студентками. Всі вони мешкають в даній квартирі, іншого житла не мають.

Посилаючись на порушення права на житло просила визнати дії реєстратора протиправними та скасувати:

- рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 26 лютого 2019 року, індексний номер - 45709241 про реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за АКБ «Укрсоцбанк», винесеного державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В., номер запису про право власності 3046371;

- зобов`язати державного реєстратора Манюту С.В. поновити запис про право власності за ОСОБА_1 на вищевказану квартиру;

- стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору за подання позову (а.с.1-3).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справу, про причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи АТ «Укрсоцбанк» надав до суду пояснення, в яких просив у позові відмовити, посилаючись на правову позицію Верховного Суду, яка викладена в справі № 645/5280/16, провадження №61-155св17, та справі № 372/977/16, провадження №61-30624св18, в яких зазначено, що мораторій за Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Зазначив, що положенням іпотечного договору передбачено застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання (а.с.94-98).

Короткий зміст судового рішення першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м.Одеса від 22 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В., індексний номер: 45709241 від 26 лютого 2019 року, щодо державної реєстрації права власності за АКБ «Укрсоцбанк» () на квартиру за адресою: м.Одеса, вул. Тополина (вулиця Тополева), буд. №22, кв. №37, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Дане рішення є підставою для скасування запису про право власності, індексний номер витягу: 157671869 від 26 лютого 2019 року, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який було внесено на підставі рішення державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта С.В., індексний номер:45709241 від 26 лютого 2019 року, щодо державної реєстрації права власності за АКБ «Укрсоцбанк» () на вищевказану квартиру.

Вирішено питання про стягнення з державного реєстратора судового збору в розмірі 1152,60 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що при наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: запису про заборону відчуження спірного майна, державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій, поки таке обтяження не буде зняте. На позивача розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII, а тому перехід права власності на квартиру можливий лише після припинення дії мораторію, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно.

Реєстрація права власності на предмет іпотеки за банком здійснена без згоди позивача. Кредит позивачу видався в іноземній валюті, окрім іпотечної квартири будь-якого нерухомого майна за позивачем не зареєстровано, квартира є єдиним місцем проживання.

Державним реєстратором при здійсненні реєстраційних дій не отримано попередньої згоди чи дозволу від органів опіки та піклування, що є порушенням Законів України «Про охорону дитинства» та «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (а.с.114-116).

Доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 . в інтересах банкапросить рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Неправильність судового рішення мотивоване порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, що містяться у його відзиві, зазначив, що:

- норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до порядку досудового врегулювання спору щодо погашення заборгованості (застереження в іпотечному договорі);

- відповідно до п.4.5,4.5.3 договору іпотеки, іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань;

- сторони правочину узгодили умови укладеного договору іпотеки та домовились про можливість позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України «Про іпотеку», що передбачено спеціальним законом та є підставою державної реєстрації права власності згідно договору іпотеки;

- державна реєстрація права власності проведена на підставі іпотечного договору та є законним способом набуття банком нерухомого майна у власність;

- неповнолітні діти позивачки були зареєстровані у вищевказаній квартирі після укладання договору іпотеки, без надання згоди банком;

- позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права, тому саме на ці обставини звернута увага в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18;

- суд першої інстанції вийшов за межі заявлених вимог, вказавши, що дане рішення є підставою для скасування запису про права власності, яке здійснено 26 лютого 2019 року ;

- відповідно до п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, права чи обтяження якої зареєстровано;

- АТ «Укрсоцбанк» не може бути третьою особою по справі по оскарженню рішення державного реєстратора, за таких підстав позивачка не вірно визначила коло сторін по справі та їх правовий статус, зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №686/17779/16 та від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (а.с.118-124).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14 січня 2020 року відкрито провадження по справі та змінено сторону у вищевказаній справі з АТ «Укрсоцбанк», його правонаступником - АТ «Альфа-Банк» (а.с.154-155).

Учасники судового процес про дату час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що 22 січня 2008 року між ОСОБА_1 та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №2008/25-100-1 на підставі якого банк надав позивачу кредит в розмірі 131 790 доларів США для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, а саме, на придбання житла, двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , з кінцевим терміном погашення кредиту до 21 січня 2028 року (а.с.8-16).

В забезпечення виконання кредитного договору, 22 січня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трофімець В.В. за реєстровим № 84, згідно якого придбана за кредитні гроші вищевказана квартира передана банку в іпотеку(а.с.17-20).

Зазначена квартира придбана за договором купівлі продажу від 22 січня 2008 року. Продаж квартири вчинено за 783 000 грн. (а.с.6-7).

Під час здійснення реєстраційних дій права власності існувало обтяження на вищевказану квартиру, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6440212, 22 січня 2008 року, 19:03:46, реєстратор: Одеський міський нотаріальний округ (а.с.19 зворот).

Згідно даних, відображених в фотокопії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 лютого 2019 року, реєстрацію проведено державним реєстратором комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. на підставі: повідомлення, серія та номер: 1054, виданого 11 серпня 2018 року, видавник АТ «Укрсоцбанк», повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 17 жовтня 2018 року, видавник Укрпошта: Договір про внесення змін №1, серія та номер: 349, виданий 13 квітня 2011, видавник ПН ОМНО Трофімець В.В., Іпотечний договір, серія та номер 84, виданий 22 січня 2008 року, видавник ПН ОМНО Трофімець В.В. (а.с.21).

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

За ст.37 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Так, п.4.5, договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів:

п. 4.5.1 на підставі рішення суду; або

п. 4.5.2 на підставі виконавчого напису нотаріуса; або

п.4.5.3 шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, восстановленному ст.37 Закону України «Про іпотеку»;

п.4.5.4 шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачка не заперечувала про невиконання нею умов кредитного договору та існування заборгованості за кредитним договором, тому АТ «Укрсоцбанк» виникло право на задоволення своїх вимог, як іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки шляхом його прийняття у свою власність згідно з пунктами 4.5,4.5.3 договору іпотеки.

При цьому ч.1ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч.3ст.10 Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.1ст.11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Так, ч.4 ст.18 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до ч.2ст.18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст.10,18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Безпідставними є доводи позивачки про те, що до вказаних правовідносин застосується Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Так, 07 червня 2014 року набрав чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

У справі, що переглядається, звернення стягнення на квартиру позивачки як предмет іпотеки шляхом прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем здійснено не у примусовому порядку, оскільки ОСОБА_1 надала іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя.

Так, відповідно до пункту 4.5.3 договору іпотеки рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекодержателем одноосібне. Підписанням цього договору іпотекодавець ОСОБА_1 засвідчила, що вона надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя. Іпотекодавець засвідчував, що достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки.

Тобто, реєстрація права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» здійснена за згодою ОСОБА_1 , що висловлена у пункті 4.5.3 договору іпотеки, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,не підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Тому, доводи ОСОБА_1 про те, що вона як іпотекодавець не надавала згоди на перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя за рішенням іпотекодержателя, є безпідставними.

Так, у ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Саме до вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 13 червня 2018 року по справі № 645/5280/16-ц.

Також безпідставними є доводи позивачки про те, що державною реєстрацією права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк» порушені права трьох дітей, одна з яких є неповнолітньою, а інші двоє - непрацюючими студентками, які зареєстровані та проживають у спірній квартирі, оскільки на момент укладення договору іпотеки -22 січня 2008 рокуу них було відсутнє майнове право (право користування) спірною квартирою. Так, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована у спірній квартири з 05 серпня 2016 року по теперішній час, донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 15 червня 2016 року, донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 25 червня 2016 року (а.с.26,27,32-34). Тобто, на момент укладання договору іпотеки діти не були зареєстровані у спірній квартирі.

Крім того, колегія суддів вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права, оскільки спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між позивачем і АТ «Укрсоцбанк» щодо права власності на квартиру. Вказані обставини судом першої інстанції не враховано.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору. Аналогічний висновок Велика Палата Верховного Суду сформулювала, зокрема, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16) та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18.

На вказані обставини щодо коло осіб у справі і їх процесуальний статус звернута увага у п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №823/2042/16, в якому зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, права чи обтяження якої зареєстровано, тобто відповідачем по справі повинний бути АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого на теперішній час є АТ «Альфа-Банк».

Таким чином, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, в позові позивачу відмовити.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Байрамова Олександра Володимировича в інтересах акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеса від 22 листопада 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до державного реєстратора комунального підприємства «Агенція реєстраційних послуг» Манюта Сергія Васильовича, третя особа: акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді: