ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9131/20 Справа № 208/5627/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Домофон-Комфорт про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Домофон-Комфорт (далі ТОВ Домофон-Комфорт) про захист прав споживачів, визнання правочину недійсним, визнання дій відповідача протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Вказувала, що 29 лютого 2016 року між нею та відповідачем укладено договір про надання послуг технічного обслуговування домофонної системи, у п.6.2. якого зазначено про те, що, в разі невнесення плати більше трьох місяців поспіль виконавець вправі припинити виконання зобов`язань за цим договором та відключити прилад.

Зазначала, що 14 травня 2018 року вона звернулась до ТОВ Домофон-Комфорт та просила повідомити дату та підстави відключення домофонної системи в її квартирі, на що отримала відповідь про те, що, припинення обслуговування домофонної системи за її адресою відбулося через несплату нею наданих відповідачем послуг. Водночас, оскільки вказана домофонна система є її власністю, порушення умов договору про обслуговування домофонної системи не надає право відповідачу втручатись в її роботу та обмежувати власника у користуванні своїм майном. Оскільки п.6.2. договору про надання послуг технічного обслуговування домофонної системи містить положення, які суперечать положенням ст.ст.316,319,321 ЦК України, просить суд визнати вказаний пункт договору недійсним; визнати дії відповідача по відключенню домофонної системи незаконними; зобов`язати відповідача відновити роботу домофонної системи за адресою мешкання позивача.

Крім того, оскільки позивач тривалий час через відключення домофонної системи не мала можливості потрапити до квартири, їй було завдано моральної шкоди, яку вона просить стягнути з відповідача у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що порушення умов договору про обслуговування домофонної системи не надає право ТОВ Домофон-Комфорт втручатись в її роботу та обмежувати власника у користуванні своїм майном; умови договору, які передбачають порушення права власності, є нікчемними.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 11 березня 2016 року відповідач ТОВ «Домофон-Комфорт», в особі директора ОСОБА_2 , та позивач ОСОБА_1 уклали договір про технічне обслуговування домофонної системи, встановленої відповідачем в квартирі позивача.

Згідно п.2.1.1. вказаного договору, відповідач по справі взяв на себе зобов`язання виконувати періодичне технічне обслуговування домофонної системи, встановленої в квартирі позивача.

Згідно п.2.2, пп.2.2.3 вищевказаного договору від 11 березня 2016 року, позивач взяв на себе зобов`язання здійснювати оплату за даним договором в строки, зазначені в п.3 договору, та використовувати встановлене відповідачем обладнання згідно правил експлуатації.

Відповідно п.3.1. вказаного договору від 11 березня 2016 року за виконання послуг, зазначених у п.п.2.1.2, замовник сплачує щомісяця абонентську плату у розмірі 11 грн.

Пунктом 6.2. вищевказаного договору від 11 березня 2016 року передбачено, що у випадку не сплати замовником послуг більш 3-х місяців поспіль, виконавець вправі зупинити виконання своїх обов`язків за даним договором та відімкнути абонентський пристрій (трубку) від блоку виклику (панелі аудіодомофона). Повторне підключення абонента до системи здійснюється за окрему плату 10,00 грн. Підключення трубки здійснюється протягом 3-х робочих днів, після повідомлення про сплату заборгованості.

Згідно письмових пояснень, наданих відповідачем 07 серпня 2020 року, останній зазначив про те, що через несплату позивачем послуг, наданих відповідачем, більш 3-х місяців поспіль, останній зупиняв виконання своїх обов`язків за договором від 11 березня 2016 року у наступні періоди: з 01 березня 2018 року по 31 травня 2018 року; з 01 жовтня 2018 року по 31 січня 2019 року; з 01 липня 2019 року по теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що жоден із наданих суду доказів не свідчить про незаконність дій відповідача, зокрема про те, що відключення абонентського пристрою (трубки), встановленої в квартирі позивача, відбулось без дотримання відповідачем умов укладеного з позивачем договору від 11 березня 2016 року про обслуговування домофонної системи. Оскільки порядок відновлення роботи домофонної системи в квартирі позивача врегульовано п.6.2. вищевказаного договору від 11 березня 2016 року, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача відновити роботу домофонної системи в квартирі позивача та інші вимоги позивача є необґрунтованими, та такими,що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ст.321 ЦК України та ту обставину, що домофонна система є власністю позивача, відповідач, відключивши її порушив право позивача.

Однак, колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду про те, що відповідач не чинив дій, які б перешкоджали ОСОБА_1 користуватися її домофонною системою, а лише припинив надавати послуги у зв`язку з несплатою позивачем грошових коштів за надані послуги, відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Твердження позивача про порушення її прав як власниці домофона є лише її особистими припущеннями, які не ґрунтуються на жодних фактичних даних, підстав для визнання спірного договору недійсним згідно ч.1 ст.215 ЦК України колегія суддів не вбачає.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.