Справа № 450/2018/18 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І.
Провадження № 22-ц/811/1296/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області в складі судді Мельничук І.І. від 20 лютого 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ, , вартість спожитої електроенергії в сумі 15025,65 (п`ятнадцять тисяч двадцять п`ять гривень 65 копійок) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ, суму сплаченого судового збору в розмірі 1762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок) гривень.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено із порушенням п.3-4 ч.1 ст. 264 ЦПК України, як необґрунтоване внаслідок неправильного визнання відповідно до встановлених судом обставин щодо правовідносин, які мають істотне значення для справи. Зазначає, що суддею першої інстанції не враховано, що відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії» та ліцензії №429 від 14.06.2018 року «Про видачу ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії споживачу», постачальником універсальних послуг являється ТОВ «Львівенергозбут». Також зазначає, що ТОВ «Львівенергозбут» створена у відповідності до вимог ЗУ «Про ринок електричної енергії» та являється окремою юридичною особою із власним особовим рахунком, що засвідчено належними доказами. Лише постачальник універсальних послуг має право отримувати кошти за спожиту електричну енергію та надані послуги на його рахунок відповідно до комерційної пропозиції. Крім цього, відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії» нею було укладено договір про постачання електричної енергії для споживача універсальних послуг із ТОВ «Львівенергозбут» відповідно до заяви приєднання. Згідно цього договору, між нею та ТОВ «Львівенергозбут» виникли правовідносини. Враховуючи наведене, відповідно ЗУ «Про ринок електричної енергії» та ліцензії на право господарської діяльності з розподілу електричної енергії, виданої постановою НКРЕКП від 23.11.2018р. №1479, виданої ПрАТ «Львівобленерго» (оператор системи розподілу) правовідносини між нею та ПрАТ «Львівобленерго» стосуються лише розподілу електричної енергії та діють відповідно до ПРРЕЕ п. 5.5.5, споживач електричної енергії зобов`язаний: 1) користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів); 2) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно укладених договорів; 3) за умови неповної оплати за спожиту електричну енергію припинити власне електроспоживання відповідно до умов договору. Звертає увагу, що суддею першої інстанції не було здійснено ґрунтовного дослідження щодо дотримання в позовній заяві вимог п.3 ст. 175 ЦПК України, тобто саме Позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості, проте у ньому відсутні будь-які показники облікового приладу (лічильника), на підставі яких здійснюється нарахування плати та обсяги спожитої електроенергії, що свідчить про необґрунтованість суми боргу. В матеріалах справи знаходяться обґрунтований розрахунок проведений на підставі показів лічильника, який суттєво відрізняється від суми заявленого боргу. Також вказує, що суддею першої інстанції не було надано вмотивованої оцінки щодо права сторони відповідно до ст. 149 ЦПК України на забезпечення позову, а саме що виникло відповідно до п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, щодо вчинення певних дій, а саме зобов`язанні щодо ПрАТ «Львівобленерго» в підключенні помешкання ОСОБА_1 до електричної мережі з яким ОСОБА_1 21.08.2018р. та 27.01.2019р. зверталась до суду першої інстанції. Та відповідно до ст. 49 ЦПК України, не надано вмотивованої оцінки та застосування норм права, які застосовував суд щодо відмови в праві сторони відповідача ОСОБА_1 щодо прийняття до розгляду зустрічного позову, щодо зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» укладення договору відповідно до ПРРЕЕ на основі ЗУ «Про ринок електричної енергії». Зазначає, що своїм рішення винесеним без її участі та неодноразовою відмовою в забезпеченні позову, прийнятті зустрічного позову, судом було порушено зобов`язання керуватися завданнями цивільного судочинства в частині верховенства права, поваги до честі і гідності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Враховуючи вищенаведене, вважає, що рішення суду першої інстанції винесено передчасно, необґрунтовано без об`єктивного та всебічного з`ясування всіх обставин справи та доказів, із порушенням норм матеріального та процесуального права, а також позбавлено її можливості реалізувати права та обов`язки встановлені ст. 43 ЦПК України.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.», - вказане є цитатою Постанови Верховного Суду у справі № 404/251/17 (провадження 61-13405св18) від 3.05.2018 року, що, як висновок щодо застосування згаданої процесуальної норми повинен бути врахований судами при розгляді аналогічних справ (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Як вбачається із позовної заяви 27.06.2018р. позивач ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ вартість спожитої електроенергії в сумі 15948 грн. 45 коп.

17.10.2018р. ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ подало суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ вартість спожитої електроенергії в сумі 15025 грн. 65 коп.

Зважаючи на вказані позовні вимоги, предметом спору є 15025,65 грн. заборгованості за спожиту електроенергію.

З матеріалів справи вбачається, що 25 листопада 2019 року було укладено Договір поруки між ОСОБА_2 та ПрАТ «Львівобленерго» у відповідності до якого поручитель ОСОБА_3 поручається перед ПрАТ «Львівобленерго» за виконання обов`язку ОСОБА_1 , особовий рахунок побутового споживача електричної енергії НОМЕР_2, яка проживає за адресою АДРЕСА_1 в період з березня 2016 року по серпень 2018 року в сумі 15025,65 грн., які боржник зобов`язана сплатити в користь кредитора в повному обсязі.

Як визнано обома сторонами з наданням підтверджуючих квитанцій, заборгованість про стягнення якої позивач звернувся до суду, на даний час погашена у повному обсязі у розмірі 15025,65 грн. (квитанції Т2 а.с. 28, 34).

Зважаючи на вказане, а саме те, що спір фактично вирішений у позасудовий спосіб на стадії апеляційного розгляду справи, заборгованість, що була предметом спору, - погашена, слід вважати, що предмет спору - відсутній.

Враховуючи вказане, а саме те, що предмет спору відсутній у суду є підстави для закриття провадження у справі, відповідно до вказаної вище норми процесуального закону.

Крім цього, зважаючи на те, що на час постановлення оскаржуваного рішення предмет спору існував, підстав для скасування оскаржуваного рішення - немає.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до вказаної норми суд вважає за можливе застосувати у даному випадку аналогію ст. 373 ЦПК України, тобто визнати оскаржуване рішення суду не чинним, зважаючи, також, і на те, що таке, враховуючи відсутність предмету спору на предмет законності та обґрунтованості, по суті не переглядається, однак і залишатись в силі не може.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.2, 256, 373, 374, 377 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2019 року у справі - визнати не чинним.

Провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» в особі Пустомитівського РЕМ до ОСОБА_1 про відшкодування вартості спожитої електроенергії- закрити за відсутністю предмету спору.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної ухвали безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст ухвали складено 17 лютого 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра