Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.
Доповідач -Коновалова В.А.
Справа № 428/5191/20
Провадження № 22-ц/810/888/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
21 грудня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Луганської В.М., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Пономарьової В.С.,
учасники справи:
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой»
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Кордюкової Ж.І. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» про визнання наказу про звільнення незаконним, визнання недійсним запису у трудовій книжці і його зміну, стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» про визнання наказу про звільнення незаконним, визнання недійсним запису у трудовій книжці і його зміну, стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в обґрунтування якої зазначив, що з 03 жовтня 2018 року перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» на посаді водія автотранспортних засобів. 16 вересня 2019 року позивач звертався до директора підприємства з заявою про звільнення за власним бажанням з 30 вересня 2019 року, яку останнім втрачено. Після цього, ОСОБА_1 написав заяву про надання йому відпустки з 30 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року та заяву про звільнення з 02 жовтня 2019 року у зв`язку з сімейними обставинами по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку відповідно до ст. 38 КЗпП України, які відправив на адресу відповідача поштою та отримані відповідачем 01 жовтня 2019 року. 02 жовтня 2019 року позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой», щоб отримати трудову книжку та провести розрахунок при звільненні, але цього дня йому не віддали трудову книжку та не провели розрахунок при звільненні. 07 жовтня 2019 року позивач отримав лист відповідача № 312 від 04 жовтня 2019 року про те, що трудовий договір з ним розірвано 02 жовтня 2019 року по його ініціативі та позивачу необхідно звернутись до Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» за проведенням розрахунку та отримати трудову книжку, про те, що позивача було звільнено за прогули в листі не зазначено. 16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направив до Товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» лист про те, щоб його трудову книжку направили поштою, проте до теперішнього часу позивачу не видано трудову книжку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2020 року, включно, визначений без податків, зборів та інших обов`язкових платежів, в сумі 69161,01 грн. Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Суд обґрунтував рішення тим, оскільки ОСОБА_1 допустив прогули 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року, тому відсутні підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, ст. 38 КЗпП України».

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, то суд виходив з того, що за заявою ОСОБА_1 від 16 жовтня 2019 року вихідна допомога при звільненні та грошова компенсація за невикористану відпустку при звільненні були перераховані в рахунок погашення боргу за договором займу.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки за період з 02 жовтня 2019 року по 26 жовтня 2020 року суд першої інстанції вважав, що товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» направило засобами поштового зв`язку на адресу позивача трудову книжку лише 23 жовтня 2020 року, що свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки працівникові та має наслідком стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дня отримання заяви позивача з проханням направити йому трудову книжку поштою по день, коли трудову книжку було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, тобто за період з 18 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2020 року, включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення незаконним, зміну формулювання звільнення за власним бажанням без поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з неправильним формулюванням причини звільнення, оплати відпускних за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу та прийняти нове рішення, яким задовольнити в цій частині його позовні вимоги повністю, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Продмашстрой» просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2020 року в сумі 69161,01 грн та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено, яким чином позивачем порушено трудову дисципліну та не витребувано і не досліджено факту, що відповідач своїми листами підтвердив факт своєї згоди на звільнення з 02 жовтня 2019 року та факт надання два дні за його рахунок відпустки 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року.

Вважає, що надані відповідачем наказ, акти, службова записка, табелі обліку робочого часу є сфальсифікованими.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю підприємство «Продмашстрой» зазначає, що твердження суду першої інстанції про навмисне невиконання обов`язку щодо видачі належно оформленої трудової книжки не підтверджується достатніми та належними доказами, оскільки 04 жовтня 2019 року відповідачем на адресу позивача направлений лист № 313 з повідомленням про припинення трудових відносин і проханням отримання розрахунку та трудової книжки. В період часу з 02 жовтня 2019 року і по теперішній час позивач не повідомляв відповідача письмово про наміри отримання трудової книжки, а лист позивача від 16 жовтня 2019 року про направлення трудової книжки позивачу поштою, на адресу відповідача не надходив.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, яку отримало підприємство 02 грудня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 134), проте відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що нарахована сума заробітної плати на підставі заяви ОСОБА_1 від 16 жовтня 2019 року була віднесена на погашення боргу за позикою. Без заяви працівника при звільненні роботодавець не має права суму заробітної плати відносити на погашення боргу. Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем отримувалась заява ОСОБА_1 від 16 жовтня 2019 року.

Представник позивача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримав, та вважав, що апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» підтримав, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 не визнав.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання наказу про звільнення незаконним, визнання недійсним запису у трудовій книжці і його зміну, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 допустив прогули 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року, тому відсутні підстави для зміни формулювання причин звільнення позивача на «звільнений за власним бажанням у зв`язку з доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, ст. 38 КЗпП України».

Вказані обставини та висновки суду першої інстанції підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті оскаржуваного рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 06 листопада 1992 року при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів № 9 від 6 листопада 1992 року, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Судом встановлено, що з 04 жовтня 2018 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой», працював водієм автотранспортних засобів, що підтверджується копією наказу про прийняття на роботу від 03 жовтня 2018 року № 31-к.

30 вересня 2019 року ОСОБА_1 склав і направив засобами поштового зв`язку заяву про надання щорічної відпустки за сімейними обставинами з 30 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року та заяву про звільнення за власним бажанням 02.10.2019 року в зв`язку з необхідністю догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, які отримані Товариством з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» 01 жовтня 2019 року.

Наказом директора товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» № 42-к від 02 жовтня 2019 року, позивача звільнено за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України, підстава службова записка від 01 жовтня 2019 року інженера з транспорту.

Згідно службової записки інженера з транспорту Шутюка Д.В. від 01 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 30 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року в робочий час з 08 год. 00 хвил. до 12 год. 00 хвил. та з 13 год. 00 хвил. до 17 год. 00 хвил., що встановлено актом № 3 від 30 вересня 2019 року та актом № 4 від 01 жовтня 2019 року, щодо причини відсутності ОСОБА_1 повідомив, що відмовляється виходити на роботу.

На підтвердження обставин відсутності позивача на роботі 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року, позивачем надано копії табелів обліку робочого часу за вересень 2019 року та жовтень 2019 року.

Посилання позивача на те, що надані відповідачем табелі обліку робочого часу є сфальсифікованими, листи новенькі, не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем до матеріалів справи надані належним чином засвідчені копії табелів, а не оригінали, при цьому позивачем не надано до суду доказів які свідчили про те, що табелі обліку робочого часу є сфальсифікованими.

Позивачем на спростування обставин відсутності на роботі 30 вересня 2019 року, не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів.

В обґрунтування позовних вимог щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 зазначив, що 30 вересня 2019 року він перебував на роботі і в цей день засобами поштового зв`язку направив на адресу відповідача заяву про надання відпустки на 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року та заяву про звільнення з 02 жовтня 2019 року у зв`язку з сімейними обставини по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років за ст. 38 КЗпП України.

Судом встановлено, що заяви позивача про надання відпустки на 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року, та про звільнення з 02 жовтня 2019 року у зв`язку з сімейними обставини по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцяти років за ст. 38 КЗпП України, товариство з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» отримало 01 жовтня 2019 року.

Під час розгляду справи позивачем та його представником не заперечувались обставини не виходу на роботу 01 жовтня 2019 року при цьому, зазначивши, що позивачем на адресу товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» направлялась заява про надання відпустки, яка отримана останнім 01 жовтня 2019 року.

Проте, сам по собі факт подачі позивачем заяви товариству з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» про надання щорічної відпустки не є підставою для того, щоб працівник перебував у такій відпустці, оскільки таке право повинно бути належним чином підтверджено (наказом або розпорядженням).

Невихід на роботу у зв`язку із самовільним використанням працівником відпустки, залишення роботи без попередження власника чи уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

За заявою позивача про надання щорічної відпустки з 30 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року товариством з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» наказ не видавався.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 самовільно використав 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року дні щорічної відпустки без погодження з відповідачем, отже вчинив прогул без поважних причин.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідач листом за № 338 від 18 жовтня 2019 року підтвердив факт звільнення позивача за власним бажанням з 02 жовтня 2019 року на підставі поданої заяви не заслуговують на увагу, оскільки в зазначеному листі товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» відсутні обставини щодо підстав розірвання трудового договору з позивачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що в наказі № 75-ОД від 30 вересня 2019 року, зазначено, «у зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_1 водія автотранспортних засобів товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» протягом 3 годин 30 хвилин, з метою з`ясування причин відсутності ОСОБА_1 », проте в наказі не зазначено про службову записку механіка ОСОБА_2 не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Наказом товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» № 75-ОД від 30 вересня 2019 року створено комісію для розслідування причини відсутності на роботі ОСОБА_1 водія автотранспортних засобів товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» протягом 3 годин 30 хвилин та уповноважено комісію зафіксувати факт відсутності на роботі ОСОБА_1 шляхом складання відповідного акту про відсутність працівника на роботі.

В зазначеному наказі товариства з обмеженою відповідальністю-підприємство «Продмашстрой» відсутнє посилання на службову записку механіка ОСОБА_2 , оскільки наказ товариством виданий 30 вересня 2019 року, а службова записка, на яку посилається позивач, написана механіком ОСОБА_2 01 жовтня 2019 року, тобто на наступний день після видання наказу № 75-ОД.

Зазначення в наказі час відсутності позивача на роботі 3 години 30 хвили, а в акті № 3 від 30 вересня 2019 року на відсутність позивача на роботі з 8 години до 17 години, свідчить лише проте, що комісією при проведенні розслідування був встановлений інший час відсутності позивача на роботі.

Посилання позивача на те, що в актах № 3, № 4 встановлена відсутність ОСОБА_1 на роботі з 08 год до 17 год., а в службовій записці механіка Шутюк Д. зазначено, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 30 вересня 2019 року по 01 жовтня 2019 року з 08 год. 00 хвил. до 12 год. 00 хвил. та з 13 год. 00 хвил. до 17 год. 00 хвил., не заслуговують на увагу, оскільки на підприємстві з 12 год до 13 год. встановлено час обідньої перерви і ці обставини не впливають на правильність висновків суду, щодо використання позивачемсамовільно 30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року днів щорічної відпустки без погодження з відповідачем

Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невидачею трудової книжки за період з 02 жовтня 2019 року по 26 жовтня 2020 року суд першої інстанції вважав, що Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» направило засобами поштового зв`язку на адресу позивача трудову книжку 23 жовтня 2020 року, що свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки працівникові та має наслідком стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з дня отримання заяви позивача з проханням направити йому трудову книжку поштою по день, коли трудову книжку було направлено позивачу засобами поштового зв`язку, тобто за період з 18 жовтня 2019 року по 23 жовтня 2020 року, включно.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в зазначеній вище частині, апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Судом першої інстанції встановлено, що в день звільнення 02 жовтня 2019 року позивачу не була вручена належно оформлена трудова книжка.

04 жовтня 2020 року відповідачем на адресу позивача направлено лист № 213 з проханням з`явитись на підприємство за отриманням трудової книжки.

16 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на адресу відповідача направив заяву, в якій просив направити йому трудову книжку засобами поштового зв`язку на його домашню адресу.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що в період часу з 02 жовтня 2019 року по теперішній час позивач не повідомляв письмово відповідача про намір отримання трудової книжки, після звільнення, поштою за місцем проживання або перебування, а лист позивача від 16 жовтня 2019 року про направлення трудової книжки позивачу поштою, відповідач не отримував, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача надавався відзив на позовну заяву (а.с. 38-41), в якому зазначалось, що вимога про стягнення оплати відпускних за невикористану відпустку входить в протиріччя з волевиявленням ОСОБА_1 здійсненим в його листі від 16 жовтня 2019 року, в якому останній просить директора Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» зарахувати грошову компенсацію за невикористану відпустку та нараховану заробітну плату в рахунок погашення заборгованості за договором позики і зазначена вимога була здійснена.

Крім того, в матеріалах справи мається зазначена вище ксерокопія заяви позивача від 16 жовтня 2019 року, на якій проставлено штамп «копия верна» та підпис, який є ідентичним підпису, яким засвідчені копії документів, доданих відповідачем до суду першої інстанції

Зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про те, що лист позивача від 16 жовтня 2019 року про направлення трудової книжки поштою, відповідач не отримував, а зазначення в поштовій накладній № 239 отримувача поштового відправлення ОСОБА_3 ,, який у товаристві з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» не працював, та довіреність про отримання кореспонденції адресованої підприємству не видавалась є необґрунтованим.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме копії поштової накладної № 239, в графі «одержувач» зазначено «ООО «Продмашстрой ОСОБА_4 .

Судом першої інстанції взято до уваги, пояснення представника відповідача ОСОБА_5 , який зазначив, що трудову книжку ОСОБА_1 не віддавали за вказівкою директора, оскільки позивач мав заборгованість перед підприємством за договорами займу.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування зазначених вище обставин.

Судом встановлено, що 23 жовтня 2020 року ТОВ-підприємство «Продмашстрой» направило на адресу позивача, зазначену у заяві від 16 жовтня 2019 року, трудову книжку засобами поштового зв`язку.

Оскільки ОСОБА_1 , який звільнений 02 жовтня 2019 року, трудову книжку отримав 23 жовтня 2020 року, що свідчить про вину відповідача у затримці видачі трудової книжки, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про порушення вимог статті 235 КЗпП України.

Щодо вимоги про оплату відпускних за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу

Як вбачається із тексту позовної заяви та уточненої позовної заяви, позивачем заявлялись вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, яка не була виплачена при звільненні. Із вимогами про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу, позивач у встановленому законом порядку не звертався.

Суд же у відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Тому вимога позивача, яка зазначена в апеляційній скарзі, про стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку за час вимушеного прогулу є необґрунтованою.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ЦПК України, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Позивачем при зверненні до суду із апеляційною скаргою не був сплачений судовий збір за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з неправильним формулюванням причин звільнення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Проте пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час вимушеного прогулу своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18.

Отже, від сплати судового збору у даній справі позивач звільнений лише за вимогою про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі.

Таким чином, позивач не звільнений від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з неправильним формулюванням причин звільнення.

Відповідно до підп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, а при зверненні до суду позивачем не сплачено судовий збір в частині вимог, то з позивача на користь держави підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261 грн 20 коп.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємство «Продмашстрой» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 листопада 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.М. Луганська

О.Ю. Карташов