КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/34969/19

номер провадження: 22-ц/824/539/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Яворського М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2019 року у складі судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м.Києві та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 жовтня 2014 року у розмірі 8 205 грн 88 коп. Вказував, що пенсія призначена йому згідно з постановою Оболонського районного суду м.Києві від 06 листопада 2015 року, якою зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва призначити йому пенсію науково-педагогічного працівника у відповідності до положень Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 жовтня 2014 року та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва здійснити перерахунок і виплату йому пенсії, з урахуванням проведених виплат, у відповідності до положень ст. 24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та здійснити відповідні виплати з 29 жовтня 2014 року. Зазначав, що постановою Оболонського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року у справі №/756/6010/16-а визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непроведення перерахунку та виплати йому пенсії із застосуванням середньої заробітної плати по Україні за видом економічної діяльності «Професійна, наукова та технічна діяльність» за три календарні роки, які передують року призначення та зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити йому перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні працівника за видом економічної діяльності «Професійна, наукова та технічна діяльність», з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2011, 2012 та 2013 роки. Також рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року у цивільній справі № 756/8245/17 стягнуто з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь позивача грошові кошти за період з 29 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2016 року у розмірі 116 284 грн 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю.

Вказував, що 28 березня 2019 року він звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення йому індексації пенсії відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Листом Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 08 квітня 2019 року № 74698/02 повідомило позивачу, що він отримує пенсію в розмірі 8 205 грн 88 коп. і його пенсія не підлягає перерахунку (індексації). Позивач вважав, що це є порушенням його конституційний прав, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено жодних обмежень для проведення індексації його пенсії. Тому, на його думку, бездіяльністю відповідача за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2019 року йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 27 689 грн 10 коп.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 на підставі ст.ст.55, 56 Конституції України, ст.ст.22, 1166, 1173, 1174 ЦК України просив стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на свою користь грошові кошти у розмірі 27 689 грн 10 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої противоправною бездіяльністю відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 21 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене всупереч вимог ст.56 Конституції України, ст.22 ЦК України, ст.37 Закону України Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що суд першої інстанції у рішенні не навів мотивів прийняття за основу положення п.8 Порядку перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року №124, які скасовують дію зазначених вище нормативних актів та порушують ст.8 Конституції України.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві Латонова Т.А. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки позивач отримує пенсію у розмірі 8 205 грн 88 коп. згідно Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність», а переведення на пенсію за віком на загальних підставах є недоцільним. Тому пенсія позивача відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» не підлягає перерахунку, так як цим Законом не передбачено перерахунків призначених пенсій. Також вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що його пенсію не було проіндексовано відповідачем, внаслідок чого позивачу завдано матеріальну шкоду. Вважає, що спір щодо недоотриманої суми пенсії (індексації) є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта власних повноважень, а тому підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 27 689 грн 10 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди незаконними діями чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою матеріальною шкодою.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію за віком, яка призначена йому відповідно до Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29 жовтня 2014 року у розмірі 8205 грн 88 коп.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 06 листопада 2015 року у адміністративній справі №756/12385/15-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва призначити позивачу пенсію науково-педагогічного працівника у відповідності до положень Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» з 29 жовтня 2014 року. Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Оболонському районі м. Києва здійснити перерахунок та виплату пенсії, з урахуванням проведених виплат, позивачу у відповідності до положень ст.24 Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та здійснити відповідні виплати з 29 жовтня 2014 року.

Постановою Оболонського районного суду м.Києва від 07 вересня 2016 року у адміністративній справі №756/6010/16-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо непроведення перерахунку та виплати пенсії позивачу із застосуванням середньої заробітної плати по Україні за видом економічної діяльності «Професійна, наукова та технічна діяльність» за три календарні роки, які передують року призначення. Зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні працівника за видом економічної діяльності «Професійна, наукова та технічна діяльність», з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто, за 2011, 2012 та 2013 роки.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21 грудня 2017 року у цивільній справі №756/8245/17 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві на користь позивача грошові кошти за період з 29 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2016 року в розмірі 116 284 грн 70 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої протиправною бездіяльністю.

Також судом першої інстанції встановлено, що 28 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся із запитом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо проведення йому індексації пенсії згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

08 квітня 2019 року Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві своїм листом за №74698/02 повідомило позивачу, що він отримує пенсію в розмірі 8205 грн 88 коп. і його пенсія не підлягає перерахунку (індексації).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 зазначав, що не проведення Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві індексації його пенсії порушує його конституційні права, оскільки Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не передбачено жодних обмежень для проведення індексації його пенсії. Тому вважав, що бездіяльністю відповідача за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2019 року йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 27 689 грн 10 коп.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 1166 ЦК України встановлено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, відповідно до частини першої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадовою або службовою особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Так, відповідно до ст.1173 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.1174 ЦК Українишкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Фактично підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 ЦК Україниє шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст.37 Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність» пенсійне забезпечення наукових (науково-педагогічних) працівників здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Установлено, що дії чи бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо порушення вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» про індексацію пенсії не визнавались протиправними.

Отже, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій чи бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві щодо непроведення індексації пенсії.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції, встановивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження завданої йому матеріальної шкоди протиправними діями чи бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача та завданою матеріальною шкодою, дійшов правильного висновку про те, що позивач не довів наявності підстав для відшкодування йому матеріальної шкоди, що є його процесуальним обов`язком в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене всупереч вимог ст.56 Конституції України, ст.22 ЦК України, ст.37 Закону України Закону України «Про наукову та науково-технічну діяльність» та ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є необґрунтованими з наведених вище підстав.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується посилання представника відповідача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що спір щодо недоотриманої суми пенсії (індексації) є публічно-правовим, який виник з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому вважає, що цей спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, то вони на заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

По справі встановлено, що предметом спору є стягнення матеріальної шкоди, завданої противоправною бездіяльністю відповідача, а не оскарження дій відповідача як суб`єкта владних повноважень, тому даний спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: