Справа № 345/4858/19
Провадження № 22-ц/4808/458/20
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Томин О.О., Фединяка В.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Калуського міськрайонного суду, ухвалене головуючим суддею Якимівим Р.В. 20 січня 2020 року, повний текст якого складено 20 січня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 пред`явила до ОСОБА_2 позов про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги були мотивовані тим, що відповідач після фактичного припинення між ними шлюбних відносин ухиляється від матеріального утримання їх неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилаючись на те, що відповідач є фізично здоровим та працездатним, періодично працює за кордоном та має стабільні доходи, а також на те, що самостійно утримувати доньку вона не має змоги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі по 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 20 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Постановлено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 1700 грн, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, починаючи з 07 листопада 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи. Зокрема, апелянт вказує, що судом першої інстанції не було враховано того, що він не має можливості працювати, оскільки здійснює догляд за важкохворою матір`ю, яка не здатна обслуговувати себе та потребує постійного стороннього догляду. Крім того, зазначає ОСОБА_2 , після ухвалення даного рішення його взято на облік в Управлінні соціального захисту населення Калуської міської ради та призначено соціальну виплату як особі, яка здійснює догляд за матір`ю у розмірі 210,20 грн, що підтверджується відповідними довідками. Також відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачка ОСОБА_1 у позовній заяві не обґрунтувала, які саме витрати забезпечить сума аліментів у розмірі 3 000 грн. Посилаючись на вищенаведене, а також на те, що він в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1 150 грн, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1 150 грн щомісячно.

Позивачка ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 у визначений судом строк не скористалась.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції з врахуванням вимог ст. ст. 180, 182 та 184 СК України вважав, що відповідач є здоровою, працездатною особою молодого віку, а тому він має можливість докладати зусиль для забезпечення належного рівня життя своїй неповнолітній доньці Також судом враховано наявність на його утриманні хворої матері, яка потребує постійного догляду. З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 спроможний платити аліменти у розмірі 1700 грн щомісячно на утримання неповнолітньої доньки. З цими висновками місцевого суду апеляційний суд погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що сторони у справі є батьками неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, а тому згідно ст. 180 СК України вони зобов`язані утримувати її до досягнення повноліття (а.с. 4). З долученої до справи довідки медичної установи вбачається, що у дитини діагностовано хронічне захворювання.

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд зауважує, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 грн, з 1 липня - 2 318 грн, з 1 грудня - 2 395 грн.

Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.

Таким чином, з врахуванням того, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років, матеріальне становище сторін, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів в сумі 1 700 грн щомісячно. Цей розмір аліментів є наближеним до половини прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку та забезпечуватиме лише мінімальні потреби доньки сторін.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: матеріальне становище матері дитини, яка отримує фактично мінімальну зарплату, матеріальне становище платника аліментів, який є працездатною особою молодого віку. Тому колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про часткове задоволення позову.

При цьому колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати. Аліменти у вказаному розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини. Ця сума не буде створювати відповідачу, який не повідомляє суду про джерела та розмір своїх дійсних доходів, додаткові труднощі матеріального характеру.

Покликання апелянта на необхідність зменшення визначеного розміру аліментів на утримання дитини до мінімального гарантованого розміру, а саме до 1 150 грн не заслуговують на увагу, оскільки закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апелянта ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не враховано наявність на його утриманні хворої матері, оскільки дана обставина була предметом дослідження в суді першої інстанції і вона була прийнята до уваги при частковому задоволенні позову.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що відповідач у разі зміни матеріального чи сімейного стану, або ж погіршення здоров`я має право звернутися до суду із позовною заявою про зменшення розміру визначених судом аліментів, що передбачено ст. 192 СК України та п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 № «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року.

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам відповідача у суді першої інстанції, яким місцевий суд надав належну оцінку. Висновки суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Вищевикладене свідчить про те, що апеляційна скарга є безпідставною, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції.

З огляду на вищенаведене апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 20 січня 2020 року у даній справі - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Повний текст постанови складено 02 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: О.О. Томин

В.Д. Фединяк