Дата документу 14.02.2020
Справа № 501/3801/19
14 лютого 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі
головуючого судді Петрюченко М.І.,
за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1
1 ОСОБА_2 , місце реєстрації:
АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1
предмет та підстави позову: про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
сторони в судове засідання не з`явились
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення та
І. Виклад позиції позивача.
1. 01 листопада 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідачі) про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
2. Позов обґрунтувала тим, що їй, ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 26 липня 2012 року за №461, було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, відповідно до якого вона є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв.м.
15 серпня 2012 року право власності ОСОБА_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (реєстр. номер майна 37384617), номер запису: 810 в книзі: М-7 стр.66.
15 грудня 1980 року у належному позивачу будинку за вищезазначеною адресою була зареєстрована донька позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка в 1985 році, маючи бажання почати окремо мешкати від матері та облаштувати своє особисте життя, добровільно покинула місце своєї реєстрації, забравши всі свої особисті речі.
Після того як ОСОБА_2 покинула будинок АДРЕСА_1 , позивач поступово перестала підтримувати родинні зв`язки з донькою та наразі її місцезнаходження їй невідомо.
19 жовтня 2005 року у належному ОСОБА_1 будинку за вищезазначеною адресою була зареєстрована, на той час неповнолітня онука позивача ОСОБА_3 , 1988 року народження, яка з моменту реєстрації у належному позивачу будинку, жодного дня не мешкала у ньому, а реєстрація у даному будинку носила формальний та тимчасовий характер та була здійснена задля того, щоб остання могла виготовити необхідні документи.
Незважаючи на те, що ОСОБА_2 з 1985 року, а ОСОБА_3 з 2005 року не мешкають у будинку АДРЕСА_1 , останні залишаються бути зареєстрованими у будинку, власницею якого є позивач.
Позивач несе витрати по утриманню вищезазначеного будинку, зокрема, сплачує комунальні платежі. Родинні стосунки позивачка з відповідачами не підтримує та наразі їй невідоме їх місцезнаходження. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачам не чинила та не чинить.
У зв`язку з реєстрацією у вищезазначеному будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , позивач не має змоги оформити житлову субсидію, а її пенсії ледве вистачає на сплату всіх рахунків за житлово-комунальні послуги. Відповідачі, в свою чергу, не приймають участь в утриманні будинку та жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг не несуть.
На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
3. Відповідачі відзиву на позов не надали.
ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи.
4. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.61).
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
5. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (стаття 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилися без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК.
6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин.
7. Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 26 липня 2012 року за №461 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, відповідно до якого остання є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв.м., право власності зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.18, 19-20).
8. Відповідачі зареєстровані в будинку АДРЕСА_1 , однак в будинку не проживають (а.с.21, 22).
9. Позивач несе витрати по утриманню вищезазначеного будинку, зокрема, сплачує комунальні платежі, відповідачі зареєстровані у будинку, який належить позивачу як члени сім`ї останньої, однак на протязі більше ніж 34 років (з 1985 року - ОСОБА_2 ) та 14 років (з 2005 року - ОСОБА_3 ) не проживають разом з нею та не ведуть спільне господарство, що підтверджується копіями квитанцій, та актом про відсутність осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні (а.с.12-14, 22).
V. Оцінка Суду.
10. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
11. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
12. Відповідно до вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном.
13. За ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
14. Статтею 41 Конституції України та Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
15. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
16. Згідно з нормою ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
17. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.386 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
18. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
19. Згідно статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
20. Перелік осіб, які є членами сім`ї власника житла визначено в статті 64 Житлового кодексу УРСР, зокрема, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
21. Згідно статті 156 Житлового кодексу УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і прибудинкової території та проведенню ремонту. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
22. Суд доходить до висновку, що відповідачі є членами сім`ї позивача, які без поважних причин понад один рік не проживають в житловому приміщені та не беруть участь у витратах по утриманню будинку, тому позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.
23. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
25. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
26. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
27. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власної правової позиції, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265, 280-283 Цивільного - процесуального кодексу України, Суд,
1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
2. Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , 1988 року народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
3. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Іллічівський міський суд Одеської області.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
4. Повний текст рішення складено 14 лютого 2020 року.
Суддя Іллічівського міського суду
Одеської області М.І.Петрюченко