Справа №461/9838/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

30 вересня 2020 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

з участю: секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) про стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову вказує на те, що 07.03.2019 року о 21 год. 50 хв. на перехресті вулиць К.Левицького - Романчука у м.Львові, неповнолітній відповідач ОСОБА_2 , 2002 р.н. керував транспортним засобом Honda Djorno та скоїв зіткнення з автобусом Skoda Fabia, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача. Постановою Галицького районного суду м.Львова від 10.07.2019 року було закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.ст.124, ч.5 ст.121, ч.1 ст.125, ч.2 ст.126 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності. При закритті провадження судом не було встановлено вину ОСОБА_2 , а тому, постановою Львівського апеляційного суду від 14.08.2019 року апеляційну скаргу позивача було задоволено та вищезазначену постанову суду від 10.06.2019 року скасовано, визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Зазначає, що внаслідок ДТП заподіяно суттєву матеріальну шкоду, оскільки було пошкоджено передні та задні праві двері, правий поріг, деформовано кузов. Згідно висновку №103 експертного автотоварознавчого дослідження від 27.03.2019 року загальна вартість ремонту становить 11 136,19 грн. Окрім матеріальних збитків ОСОБА_1 вважає, що їй було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає в тому, що з боку відповідачів звучали образи, нецензурна лайка в присутності інших осіб та сам факт заподіяння шкоди автомобілю спричинили позивачу сильне душевне хвилювання. Крім того, внаслідок ДТП, позивачу довелось тривалий час знаходитись на холоді, через що зазнала переохолодження, головний біль та безсоння, тобто фізичні страждання. На пропозицію добровільно відшкодувати матеріальні збитки - відповідач ОСОБА_3 відмовився в грубій формі. Відтак, просить позов задоволити.

08.01.2020 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідачів 11136,19 грн. матеріальних збитків; 1000 грн. витрат відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків; сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

До судового засідання позивач та її представник подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи.

Відповідачі не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Крім того, не подали до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відтак, за згодою позивача та її представника, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, у заочному порядку.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №151741 від 16.04.2019 року, 07.03.2019 року о 21 год. 50 хв. на перехресті вулиць К.Левицького - Романчука у м.Львові, ОСОБА_2 керував транспортним засобом Honda Djorno, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, рухався по правій смузі руху по вул.К.Левицького у м.Львові, на якій були припарковані автомобілі, не дотримався безпечного інтервалу до попутного автомобіля, внаслідок чого, здійснив зіткнення з автомобілем Skoda Fabia, н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду нього у лівій смузі та з припаркованим автомобілем Renault Megane Scrnic, н.з. НОМЕР_3 . В результаті ДТП транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, чим завдано матеріальних збитків, а ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження. Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Постановою Галицького районного суду м.Львова від 10.06.2019 року закрито провадження в справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст.ст.124, ч.5 ст.121, ч.1 ст.126, ч.2 ст.126 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до відповідальності

Постановою Львівського апеляційного суду від 14.08.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Галицького районного суду м.Львова від 10.06.2019 року скасовано та визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно ст.1192 ЦК України спосіб відшкодування шкоди, завданої його майну обирає потерпілий: або вимагати відшкодувати в натурі, або відшкодувати завдані збитки.

Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як вбачається із висновку №94 експертного автотоварознавчого дослідження за заявою ОСОБА_1 від 27.03.2019 року, вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнтуа фізичного зносу складових автомобіля Skoda Fabia, н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження у ДТП 07.03.2019 року з врахуванням результатів його обстеження 25.03.2019 року, в цінах на дату обстеження, без врахування (включення) ПДВ на складові (запчастини) та матеріали становить 11136,19 грн. (а.с. 7- 19).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема висновками експертів.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.6 ст.82 ЦК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, визначені статтею 1188 ЦК України, частиною першою якої визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з положень законодавства, є підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати шкоду, завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України, вина у завданні шкоди, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому відповідно до вимог статті 1188 ЦК України, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

Статтею 1179 ЦК України визначено, що неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок батьків відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди був неповнолітнім, на даний час досяг повноліття, а тому саме він, як винна повнолітня особа має нести відповідальність за завдані ним збитки.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 11136,19 грн. саме з відповідача - ОСОБА_2 . Відтак, в задоволенні позову до ОСОБА_3 слід відмовити.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, позивач змушений був понести витрати на оплату наданих судовим експертом ТзОВ фірма «Експертиза» Галамай Я.І. експертних послуг із проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи дублікатом квитанції від 17.05.2019 року.

Згідно із ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підставі вищезазначеної норми, витрати позивача у розмірі 1000,00 грн. на проведення авто-товарознавчого дослідження мають бути відшкодовані відповідачем ОСОБА_2 , як особою, що завдала таких збитків.

Згідно з частинами 1-3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.12.2019 року у справі №641/6191/17.

В даному випадку позивач ОСОБА_1 обґрунтувала свої позовні вимоги доказами, які вона подала до суду разом із позовною заявою. В свою чергу, відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів на його обґрунтування.

За таких обставин, враховуючи принципи змагальності, в силу яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а також в силу яких кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, суд при винесенні вказаного рішення оцінив саме наявні у справі докази та прийняв вказане рішення.

Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правничу допомогу та судового збору, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору, витрат пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем були понесені витрати на правничу допомогу, що стверджується долученими до матеріалів справи Ордером серії ЛВ №176954 та квитанціями №60 від 30.07.2019 року, №108 від 26.12.2019 року, №116 від 30.01.2020 року, №18 від 06.05.2020 року.

Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги до ОСОБА_2 , витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_2 пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: в сумі 4000,00 грн.

Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 768,40 грн. слід стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 06.11.2019 року у справі №461/7967/19 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди повернуто позивачу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Таким чином, враховуючи, що матеріали позовної заяви повернуті позивачу ухвалою суду від 06.11.2019 року, а оригінал квитанції про сплату судового збору долучено до матеріалів позовної заяви вказаного позову, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачу сплаченого судового збору згідно квитанції, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 17.10.2019 року в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1179, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 77-84, 133, 141, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 11 136,19 грн. заподіяної матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 1000,00 грн. відшкодування за проведення оцінки визначення вартості матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 768,40 грн. сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 4000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; ІПН: НОМЕР_1 ) 768,40 грн. судового збору згідно квитанції, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 17.10.2019 року сплаченого за реквізитами: отримувач: УКуГалиць. р м.Льв./Галицький/22030101; код отримувача: 38007573.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя Мисько Х.М.