Справа № 308/9586/16-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кондора Р.Ю., Готра Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду, ухваленого 04 червня 2019 року головуючим суддею Бенца К.К. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Мотивуючи даний позов тим, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем з 18.10.1997р. по 01.04.2013 р. На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.04.2013 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі за рахунок отриманих кредитних коштів за спеціальною програмою ними було отримано в кредит квартиру, що підтверджується кредитним договором № 55/2000 від 18.12.2000р., укладеним між ОСОБА_2 та Фондом сприяння молодіжному житловому будівництву. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю колишнього подружжя ОСОБА_3 ; визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за кожним, а також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок компенсації грошові кошти в сумі 18 556,35 грн. Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості компенсації грошові кошти в сумі 18 556,35 грн. скасовано, в решті рішення суду залишено без змін. Вказує, що грошові кошти були отримані в кредит в період шлюбу на потреби сім`ї, зокрема на отримання квартири АДРЕСА_1 , яка в порядку поділу майна подружжя була розділена між колишнім подружжям у рівних частках, а в рахунок погашення залишку кредитного боргу одноособово сплачено нею кредитору після розірвання шлюбу з відповідачем.

Однак, з моменту набрання рішенням суду законної сили і до моменту звернення до суду з позовом, відповідач по справі ухиляється від повернення їй коштів за кредитним договором 1/2 з яких складає суму 18 556,36 грн., сплачених нею одноособово в рахунок погашення кредитного боргу після розірвання шлюбу. Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідача і суму інфляційних втрат на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 16.09.2016р., що становить суму 1951,76 грн., а також 3% на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 16.09.2016р., що становить суму 747,34 грн.

Також позивач вказує, що з часу набрання рішення суду від 16.05.2015 року у справі № 308/8315/14-ц про розподіл майна подружжя законної сили, відповідач став власником 1/2 частини квартири, що в свою чергу покладає на власника обов`язок утримувати майно і нести витрати пов`язані з його утриманням, в тому числі і сплату комунальних послуг. За період з 16.05.2015 року по 16.09.2016 року нею сплачено витрати за комунальні послуги за утримання квартири в сумі 8617,52 грн., а тому з відповідача на її користь слід стягнути половину від вказаної суми, що становить суму 4 308,76 грн.

В ході судового розгляду справи, позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд:

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 24 827,54 грн. з яких: 1/2 коштів сплачених нею одноособово в рахунок погашення кредитного боргу перед кредитодавцем за кредитним договором в сумі 18 556,36 грн.; сума інфляційних втрат на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р. , що становить суму 5012,92 грн., а також 3% на суму боргу за період з 16.05.2015 р. по 17.08.2017р., що становить суму 1258,27 грн.;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості витрат пов`язаних з утриманням квартири в сумі 4308,76 грн. та понесені судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04.06.2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 24 827,54 грн., з яких: 18 556,36 грн. - 1/2 частина одноособово погашених ОСОБА_2 кредитних зобов`язань за період після розірвання шлюбу; 5012,92 грн. інфляційних втрат; 1258,27 грн. - 3% річних . В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що у позивача відсутня правова підстава для вимог про стягнення грошових коштів, сплачених в рахунок погашення кредиту. Вважає, що укладена кредитна угода лише створює для нього обов`язок повернення половини кредитних коштів. Однак позивачка безпідставно та не уповноважено виконала достроково зобов`язання за кредитом, а тому не має права вимагати повернення виконаного за іншу особу. Звертає увагу на те, що строк повернення кредиту становив по вересень 2033 року. Відповідач вважає, що дострокове погашення позивачем кредиту здійснено навмисно з метою вплинути на розподіл права власності на квартиру шляхом збільшення своєї частки. Вважає, що належним способом захисту був би поділ кредитних зобов`язань.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким в апеляційному порядку не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів, відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Встановлено з 18 жовтня 1997 р. до 01 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 01 квітня 2013 року і вказані факти доведені судовим рішенням колегії суддів судової палати 12 грудня 2000 року, яким стверджується, що між Закарпатським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву при державному комітеті України у справах сім`ї та молоді та ОСОБА_2 , була укладена кредитна угода № 55/2000, відповідно до умов якої позичальник отримала прямий зворотній адресний (цільовий) кредит на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 65,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 , у розмірі 70308,00 грн., з терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом. Вказані факти встановлені судовим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребують (а.с.20-23).

На підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30 липня 2003 року № 192 ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САА № 910514 від 05 вересня 2003 року та 10 вересня 2003 року зареєструвала своє право власності в КП «Ужгородське МБТІ».

Спірна квартира була передана у заставу Закарпатському регіональному відділенню Фонду на підставі договору застави від 02 жовтня 2003 року, укладеного між заставодержателем та ОСОБА_2 Дана обставина встановлена судовим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не потребують.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 достроково погасила кредит, сплативши у липні 2014 року 34014,54 грн., і дана обставина встановлена судовим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 15.05.2015 року і в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доведенню не потребують (а.с.20-23), та квитанціями про погашення кредиту (а.с.27), а також ніким не заперечується.

Судом вірно зазначено, що кредитні кошти за вказаною кредитною угодою були отримані на придбання сторонами квартири, яка в подальшому була предметом поділу між ними.

Так, рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 03.02.2015 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , та рішення суду в цій частині набуло законної сили.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При цьому, до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, і такий обов`язок є солідарним.

Відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахування частки, яка припадає на нього.

За таких обставин суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки ОСОБА_2 було сплачено борги подружжя після розірвання шлюбу особистими коштами, а тому відповідач ОСОБА_1 , як солідарний боржник, зобов`язаний сплатити позивачу половину таких коштів, що становить суму 18556,36 грн. Також, суд обґрунтовано застосував до вказаної суми приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки таке зобов`язання є грошовим. Такі висновки суду ґрунтуються на приписах ст. 65 СК України, ст.ст. 544, 625 ЦК України. Посилання ж відповідача на те, що у позивача відсутня правова підстава для вимог та, що його обов`язок обмежується дією з погашення половини кредиту, є помилковим та суперечить вказаним нормам.

Твердження відповідача щодо протиправності дострокового погашення ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором є помилковим, оскільки право ОСОБА_2 на дострокове виконання зобов`язання прямо передбачено ст. 531 ЦК України і це не суперечить змісту кредитних зобов`язань, врегульованих Главою 71 ЦК України. Також таке право не ставиться у залежність від волі іншого з солідарних боржників.

Посилання відповідача на те, що достроковим погашенням кредиту позивачем вчинено з метою заволодіння майном, шляхом збільшення частки у спільній квартирі, є недоречним, оскільки спільне майно подружжя вже розподілене між сторонами в рівних долях.

Твердження ж відповідача про обрання неналежного способу захисту є безпідставним, оскільки внаслідок погашення заборгованості за кредитним договором кредитне зобов`язання припинилося, а отже не може бути поділено між сторонами. Натомість у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача на підстав ч. 1 ст. 544 ЦК України. Отже, спосіб судового захисту позивачем обрано вірно.

Таким чином, перевіривши вимоги апеляційної скарги в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 13 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді