Справа № 621/2616/18
Провадження № 4-с/621/3/20
УХВАЛА

іменем України

14 лютого 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Вельможної І.В.,

за участю секретаря судового засідання Акулової А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на рішення державного виконавця, заінтересовані особи головний державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчук Андрій Іванович, ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

20.01.2020 ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС звернулося до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, в якій просить: визнати рішення головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука А.І., а саме постанову ВП №59214527 від 26.12.2019 про повернення виконавчого документу стягувачу неправомірною.

В обґрунтування скарги зазначено, що відповідно до постанови головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука А.І. серії ВП № 59214527 від 26.12.2019, виконавчий лист, виданий Зміївським районним судом Харківської області 07.02.2019 у справі №621/2616/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської ТЕС заборгованості за комунальні послуги у розмірі 10039,21 грн та судового збору у розмірі 881,00 грн, був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними.

Рішенням державного виконавця в результаті винесення постанови про повернення виконавчого документа порушені права стягувача.

Крім того, всупереч нормам діючого законодавства державний виконавець жодним чином не повідомив стягувача у передбачений законом строк та спосіб, про відкриття виконавчого провадження, а також про хід виконавчого провадження протягом всього строку примусового виконання рішення та проведення виконавчих дій, в результаті чого стягувач був позбавлений можливості реалізувати свої права, передбачені ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження».

У судове засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Чебаненко В.Л. не з`явився, подав заяву, в якій просив провести розгляд скарги за його відсутності, наполягав на задоволенні скарги.

Боржник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася.

Належним чином повідомлений головний державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчук А.І. у судове засідання не з`явився.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Згідно вимог ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 07.02.2019 в справі №621/2616/18 ухвалено рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 10039,21 грн. та витрати по сплаті судового збору. (а. с. 76-78).

На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчі листи, які отримано представником Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції Рєпніковою О.В. 26.03.2019 (а. с. 85).

10.01.2020 стягувачем отримано постанову про повернення виконавчого документа серії ВП № 59214527 головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука А.І. від 26.12.2019 про повернення виконавчого листа №621/2616/18 від 26.03.2019 у зв`язку з відсутністю майна у боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснення державним виконавцем, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними (а. с. 93)

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін.

Як вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Глоба проти України" № 15729/07 від 05.07.2012, пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Відповідно до ст. 129 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законодавцем передбачений чіткий порядок вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні. Державний виконавець наділений відповідними повноваженнями, він повинен дотримуватись цих вимог законодавства з метою забезпечення максимального дотримання засад, передбачених ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, такими засадами є - верховенство права, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність, гласність та відкритість виконавчого провадження. Разом з тим, порушення зазначених засад має наслідком порушення безпосередньо прав сторін виконавчого провадження.

При цьому вчинення державним виконавцем дій, які визначені законом для виконання судового рішення, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим Законом заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

В той же час, чітко визначена законом процедура здійснення виконавчого провадження не може бути змінена або доповнена виконавцем на власний розсуд.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. Періодичність проведення таких перевірок чітко визначена Законом, тобто такі перевірки не мають вчинятися державним виконавцем одноразово.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 19.08.2019 в справі №913/438/16.

Державний виконавець Шевчук А.І. не надав матеріали виконавчого провадження, у судове засідання не з`явився, що позбавляє суд можливості дійти обґрунтованого висновку стосовно належного та повного вчинення державним виконавцем визначених законом дій щодо розшуку майна боржника, а відповідно дає підстави вважати передчасним висновок про відсутність такого майна у боржника, та як результат - про передчасність наявності підстав для повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

За таких обставин, головний державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчук А.І. повернув виконавчий документ безпідставно, при цьому не вжив усіх можливих способів для виконання та захисту інтересів стягувача, чим порушив права останнього на виконання постановленого на його корить рішення суду.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 260, 447-451 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції на рішення державного виконавця, заінтересовані особи головний державний виконавець Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчук Андрій Іванович, ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати рішення головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука Андрія Івановича, а саме постанову №59214527 від 26.12.2019 про повернення виконавчого листа, виданого Зміївським районним судом Харківської області в справі №621/2616/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі відокремленого підрозділу Зміївської теплової електричної станції заборгованості за житлово-комунальні послуги - неправомірним.

Постанову головного державного виконавця Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука Андрія Івановича №59214527 від 26.12.2019 про повернення виконавчого документа стягувачу - скасувати.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 14.02.2020.

Головуючий: