Справа № 471/551/18-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача Козиревич О ОСОБА_2 С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» ( Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Звернувшись до суду із вказаним позовом, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ( на даний час АТ КБ «ПриватБанк») посилався на те, що 15 червня 2007 року відповідач отримала кредит у розмірі 4 700,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,6 %.

Втім, умов кредитного договору, як указує позивач, відповідач не дотрималась, внаслідок чого станом на 30 квітня 2018 року у неї виникала заборгованість перед банком на загальну суму 62 306,56 грн., а саме : 4 692,80 грн. за кредитом, 51 006,41 грн. заборгованість за процентами, 3 227,18 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 2 943,17 грн.

У зв`язку із таким, позивач через свого представника просив стягнути вказану заборгованість із відповідача на його користь, а так само і сплачений ним судовий збір за подання цього позову у розмірі 1 762, 00 грн.

Процесуальні дії у справі

Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2019 року.

Позиції сторін

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про його дату, час і місце повідомлявся належно про кожне із них, причин свого неприбуття не вказав, проте, у матеріалах справи мається заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 24).

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що у 2007 році, коли вона отримувала дитячу картку у Братському відділенні «ПриватБанк», працівник банку запропонувала їй кредитну картку з лімітом 500,00 грн.

В подальшому ліміт було збільшено за ініціативою банку неодноразово, про що їй надходили відповідні смс- повідомлення, однак, про збільшення процентів їй нічого не було відомо. При цьому, під час оформлення кредитної картки працівник банку про розмір процентів нічого не повідомляла, лише сказала, що кожного місяця потрібно буде сплачувати по 50,00 грн., у разі, якщо протягом місяця вона поверне зняту з картки суму. Строк дії картки також не повідомляли.

Коли вона зняла з картки весь ліміт, то в подальшому сплачувала по 50,00 грн. щомісяця.

У відділенні їй нічого не повідомляли, лише дали підписати якісь папери і видали саму картку, якою вона активно користувалась. Ніяких умов і правил їй не повідомляли і читати не давали, так само як і будь - яких інших паперів. Вони лише підписала два папери у у відділенні банку і отримала картку.

Приблизно через рік їй видали нову картку, на якій також збільшували кредитний ліміт. При цьому, про суму платежу, яку належало сплатити, банк повідомляв її шляхом смс- повідомлень, однак із їх змісту не вбачалось, як саме і на скільки підвищувалась процентна ставка.

Вона думала, що якщо збільшено кредитний ліміт, то й сума щомісячного платежу також збільшилась.

Приблизно років п`ять назад вона сплатила близько 1 000,00 грн. у рахунок погашення кредитної заборгованості, однак, із банку подзвонили і сказали все ж таки її сплатити, а коли вона звернулась у відділення банку, то з`ясувалось, що сплачені нею кошти не потрапили рахунок позивача.

Після цього випадку вона припинила користуватись карткою і не сплачувала ніяких коштів, однак, банк пред`явив до неї цей позов.

Представник позивача в судовому засіданні заперечила проти позову, вказувала на те, що банком були порушені умови надання кредиту, оскільки відповідачці не повідомлено ні про розмір процентної ставки, ні про штрафні санкції за порушення грошового зобов`язання.

При цьому, анкета заява не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, процентної ставки і пені, тобто істотних умов для такого роду договорів.

До того ж, відповідачку не ознайомлювали з Умовами та правилами надання банківських послуг, що позбавило її можливості належно контролювати сплату заборгованості і знати про санкції, які можуть бути застосовані у разі порушення зобов`язання.

Із змісту смс - повідомлень, що надходили відповідачі, не вбачалось із чого саме складається щомісячна сума, яка підлягала сплаті, тобто, вона не була розбита на складові, аби відповідачка могла дізнатись розмір процентів та/або пені.

За таких обставин, позивач та її представник просили у задоволенні позову відмовити.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених учасникам справи

У свою чергу, суд, з`ясувавши позицію відповідача та її представника, дослідивши надані позивачем докази, оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а також достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні доказів, виходив із такого.

Зокрема, суд установив, що 15 червня 2007 року відповідач звернулась до відповідача із заявою, із якої слідує, що вона згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтвердила факт отримання повної інформації про умови кредитування у «ПриватБанку», а також погодилась із тим, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять договір про надання банківських послуг між нею та банком.

Однак, позивач до позовної заяви додав лише Умови та Правила надання банківських послуг, у той час, як Тарифи банку, а також відомості про вид отриманої кредитної картки у матеріалах справи відсутні.

Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 30 квітня 2018 року становила 62 306,56 грн., а саме : 4 692,80 грн. за кредитом, 51 006,41 грн. заборгованість за процентами, 3 227,18 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також за штрафами, як то, його фіксованою частиною у розмірі 500,00 грн. та процентною складовою у розмірі 2 943,17 грн.

Тож, цей вирішуючи спір, суд виходив із такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі, а кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, як у даному випадку «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової

ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку має місце той факт, що у заяві відповідачки ані розмір кредитного ліміту, ані процентна ставка, установлена за користування кредитними коштами, не зазначені, порядок нарахування простроченого тіла кредиту також не вказаний.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, а також проценти за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, надав суду лише Умови та Правила надання банківських послуг.

Водночас, Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, у тому числі, й тої, яка була надана відповідачці, позивач до позовної заяви не додав.

До того ж, жодних даних про те, яку саме картку отримувала відповідач і на яких умовах кредитування, зокрема, щодо розміру процентів, пені та штрафів, а так само і обов`язкового щомісячного платежу в залежності від періоду користування кредитними коштами, матеріали справи, у тому числі, й заява, не містять.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме із цими Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідачка ознайомилась і погодилась, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що цей документ на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим банком в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у її заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинне здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Отже, Умови та Правила надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження висунутих вимог, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між нею та банком (позивачем) 15 червня 2007 року шляхом підписання заяви.

При цьому, Тарифи банку узагалі не надані.

Як наслідок, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

До того ж, суд бере до уваги пояснення відповідачки і зважає на те, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

А тому, відсутні підстави вважати, що про повідомлення відповідачки про умови кредитування та узгодження зі нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

А як пояснила відповідачка, вона не була поінформована ані про розмір процентної ставки під час отримання кредиту, ані про її збільшення у подальшому протягом усього періоду кредитування.

Аналогічно, останній не були відомі й установлені банком ставки і розміри неустойки у вигляді пені та штрафів, у тому числі й механізм їх нарахування.

Принаймні. Протилежного перед судом не доведено.

За такого, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача нарахованих ним процентів за користування кредитними коштами, а також неустойки у виді пені та штрафів, - як його фіксованої, так і процентної складової.

Разом із цим, суд, з огляду на пояснення відповідачки стосовно дійсного отримання нею кредитних коштів, а також визнання факту збільшення кредитного ліміту та обізнаність про це шляхом отримання від позивача смс - повідомлень, вважає за необхідне стягнути на користь останнього заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4 629,80 грн.

Позаяк, у цій частині права позивача є порушеними і підлягають захисту шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як наслідок, у світлі вищевикладеного, позов підлягає частковому задоволенню, тобто, лише у частині стягнення тіла кредиту.

Щодо розподілу судових витрат

Стосовно ж стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 1 762, 00 грн., то суд виходив із правила, установленого ч.1 ст. 141 ЦПК України, за яким судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А тому, з відповідача на користь позивача слід стягнути 130, 93 грн. судового збору, так як пред`явлений ним позов був задоволений на 7,43 %.

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 15 червня 2007 року у розмірі 4 629 (чотири тисячі шістсот двадцять дев`ять) грн. 80 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 130 ( сто тридцять) грн. 93 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца