Дата документу 19.02.2020 Справа № 334/6666/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 334/6666/18 Головуючий у 1 інстанції Гнатюк О.М.
Провадження №22ц/807/238/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПрАТ «СК «Юнівес», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що 17 травня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу «ГАЗ 2410», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Юнівес», поліс АІ/9931337 та транспортного засобу «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 25 вересня 2017 року у справі №334/4026/16-к водія ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжке тілесне ушкодження.

Зазначеною дорожньо-транспортною пригодою було пошкоджено автомобіль «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 .

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку №84/07 від 05 липня 2016 року за фактом спричинення ушкодження колісному транспортному засобу в результаті ДТП, вартість матеріального збитку складає 81269,94 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що неодноразово зверталася до ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування, завданих ДТП у межах строку, передбаченого ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте, співробітники страхової компанії повідомляли їй, що для звернення із відповідною заявою, необхідне рішення суду, яке набрало законної сили, та яким встановлена вина саме ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Отримавши вирок Ленінського районного суду міста Запоріжжя, який набрав чинності 27 березня 2018 року, вона звернулася до ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучила вирок суду.

В серпні 2018 року позивачем отримано відповідь від ПрАТ «СК «Юнівес» щодо розгляду заяви про виплату страхового відшкодування, згідно якої страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, з підстав того, що вона не звернулася до страхової компанії з відповідною заявою протягом одного року.

Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АІ/9931337, розмір франшизи, яку ОСОБА_2 на теперішній час не відшкодовано, становить 1000 грн.

Позивач зазначала, що працівником ПрАТ «СК «Юнівес» не було виконано вимог ст. 35.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо надання консультативної допомоги заявниці. З огляду на наведене, на думку позивача, її звернення до страхової компанії не було письмово оформлене з вини працівників компанії, та зумовлено їх неправомірними діями.

Просила суд стягнути на її користь з ПрАТ «СК «Юнівес» 81269,94 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та 1000 грн. з ОСОБА_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 81269,94 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1000 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ПрАТ «СК «Юнівес» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просили скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву про страхове відшкодування потерпілою особою було подано через два роки після ДТП, ПрАТ СК «Юнівес» на підставі п.п. 37.1.4, п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Натомість, на думку скаржника, судом неправомірно було відхилено зазначені аргументи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 06 грудня 2019 року (а.с. 90) в порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ПрАТ СК «Юнівес».

24 грудня 2019 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 , скориставшись своїм правом, надіслала на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу ПрАТ СК «Юнівес». Зазначає, що апеляційна скарга містить неправдиві відомості щодо невиконання позивачем обов`язку подання заяви про страхове відшкодування в межах річного строку. ОСОБА_1 неодноразово зверталась до ПрАТ СК «Юнівес» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте співробітники страхової компанії повідомляли їй, що для звернення із відповідною заявою необхідне рішення суду, яке набрало законної сили. Вказаний факт встановлено у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 в повній мірі виконала обов`язок, передбачений ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо подання заяви про страхове відшкодування у відповідний термін. На підставі наведеного, просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги ПрАТ СК «Юнівес».

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Так, вбачається з матеріалів справи, та вірно встановлено судом першої інстанції, що 17 травня 2016 року, приблизно о 16 годин 50 хвилин, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїзній частині вул. Гребельної в м. Запоріжжі, з боку плотини ДніпроГЕСу в напрямку вул. Каховської. В цей же час, в зустрічному напрямку для водія ОСОБА_2 , по проїзній частині вул. Гребельної, здійснював рух водій ОСОБА_3 , який керував мікроавтобусом «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 . В салоні зазначеного мікроавтобуса в якості пасажирів знаходилися ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також в цей же час, біля будинку № 1, проїзну частину вул. Гребельної, нерегульованому пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками та дорожньою розміткою «зебра», переходив пішохід ОСОБА_9 , що рухався зліва направо по напрямку руху автомобіля «ГАЗ 2410 ЗНГ» під керуванням водія ОСОБА_2 , який, маючи об`єктивну можливість побачити на проїзній частині пішохода ОСОБА_9 , не надав переваги в русі пішоходу ОСОБА_9 та можливість завершити йому перехід проїзної частини. З метою об`їзду пішохода ОСОБА_9 , водій ОСОБА_2 змінив напрямок руху автомобіля та виїхав на смугу руху зустрічного транспорту, де скоїв наїзд передньою правою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_9 , після чого, продовживши рух далі, автомобіль «ГАЗ 2410 ЗНГ» скоїв зіткнення передньою частиною з передньою лівою частиною мікроавтобусу «Mercedes-Benz» під керуванням водія ОСОБА_3 .

Вказані обставини встановлені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2017 року, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без позбавлення прав керування транспортним засобом. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного за цим вироком покарання з випробуванням на один рік з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 30000 грн. відшкодування моральної шкоди. Речові докази по справі мікроавтобус «Мерседес», р.н. НОМЕР_2 , повернуто ОСОБА_5 , автомобіль «ГАЗ-2410», р.н. НОМЕР_1 , повернуто ОСОБА_2 (а.с. 11-12).

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката Денщіка М.С. задоволено частково, вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25 вересня 2017 року щодо ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди змінено, збільшено розмір відшкодування моральної шкоди з 30000 грн. на 92832 грн., які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь потерпілого ОСОБА_9 . В решті вирок суду залишено без змін (а.с. 13-15).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серія та номер НОМЕР_3 , власником автомобіля марки «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 (а.с. 18).

Відповідно до Полісу №АІ/9931337 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, термін дії якого з 14.05.2016 по 13.05.2017, ОСОБА_2 застрахував у ПрАТ СК «Юнівес» цивільно-правову відповідальність, забезпечивши автомобіль марки «ГАЗ 2410 ЗНГ» реєстраційний номер НОМЕР_1 . Страхові суми (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, визначено 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну- 100000 грн., розмір франшизи встановлено у розмірі 1000 грн. (а.с. 10).

23 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ПрАТ СК «Юнівес» з заявою про страхове відшкодування шкоди по факту дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17 травня 2016, та просила виплатити їй майнову шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу «Mercedes-Benz» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в розмірі 80000 грн.

Листом начальника управління врегулювання збитків ПрАТ СК «Юнівес» Дьяконова ОСОБА_10 . від 31 липня 2018 року за вих. №18/07/31-16 відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що заяву про страхове відшкодування, всупереч вимогам п. 37.1.4 с. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подано до страхової компанії більше ніж через рік з моменту скоєння ДТП (а.с. 17).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному спорі винність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом встановлена вироком суду після спливу більш як двох років з моменту дорожньо-транспортної пригоди, і лише після цього потерпілий об`єктивно зміг розраховувати на отримання страхової виплати.

Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на наступне.

Так, відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Вищенаведений правовий висновок знайшов своє відображення у постанові Верховного суду від 03 квітня 2019 року по справі № 336/7752/16-ц (провадження 61-43011св11).

За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Втім, посилання в рішенні суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі 759/19724/15-ц, є безпідставними, оскільки висновки у наведеній постанові стосуються інших спірних правовідносин, зокрема неподання до страхувальника письмового повідомлення про ДТП, а не заяви про страхове відшкодування.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивач ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання дорожньо-транспортної пригоди 17 травня 2016 року; дата звернення з заявою про виплату страхового відшкодування 23 травня 2018 року), ПрАТ СК «Юнівес» правомірно відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування майнової шкоди, а не здоров`ю і річний строк обчислюється з моменту настання події, а саме дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, судом першої інстанції помилково прийнято до уваги посилання позивача на те, що вирок, яким визнано вину ОСОБА_2 набрав законної сили 27 березня 2018 року, а отже, тільки після цього потерпілий міг розраховувати на отримання страхової виплати.

Оскільки, зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Також, оскільки не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди з ПрАТ СК «Юнівес», не можуть бути й задоволенні вимоги щодо стягнення суми франшизи з ОСОБА_2 , оскільки вони, фактично є похідними вимогами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження. А отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із прийняттям нової постанови, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини 1, 2 статті 141 ЦПК України).

Відповідно до платіжного доручення від 25 листопада 2019 року № 37940 скаржником сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1219,07 грн. (а.с. 85), яка підлягає стягненню з позивача на користь ПрАТ СК «Юнівес».

Керуючись ст. ст. 141, 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2019 року по цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес», ОСОБА_2 , про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без задоволення.»

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» 1219,07 гривень судових витрат.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 19 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: