КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/131/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року у складі судді Свояка Д.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос», підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист порушених трудових прав,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до відповідачів про захист порушених трудових прав, з урахуванням доповнень до якого просив шляхом зобов`язання громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» (надалі ГО ВФСТ «Колос») видати розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України (надалі ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос») з 25 червня 2018 року, зобов`язати ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» скасувати наказ № 22 від 25.06.2018 року про припинення з ним трудових відносин та стягнути з підприємства заробітну плату за час вимушеного прогулу, у сумі 138 793 грн. 20 коп.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 було подано заяву про поновлення пропущеного з поважних причин строку звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що розпорядженням ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» № 20-к від 20.07.2011року із ОСОБА_1 було укладено контракт на роботу на посаді директора підприємства на період з 20.07.2011 року по 19.07.2016 року.

Розпорядженням №20-К від 27.04.2012 ОСОБА_1 був звільнений з роботи на підставі п.2 ст.40 КЗпП України.

На виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 25.12.2013 року, розпорядженням №3-К від 24.01.2014року, позивача було поновлено на посаді директора підприємства.

Розпорядженням ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» №24-к від 24.04.2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» АПК України безстроково.

Розпорядженням ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» №25-к від 25.06.2018року позивач був звільнений з роботи з 25.06.2018 року відповідно до п.1-1 ст.41 КЗпП України, на підставі чого згідно наказу підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» АПК України та наказу №22 від 25 червня 2018 року підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України з ним було припинено трудові відносини.

У подальшому, позивачу стало відомо, що ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» скасувало своє розпорядження №25-к від 25.06.2018 року про звільнення позивача, проте, реалізувати свої трудові права він не може оскільки охороною підприємства не допускається до робочого місця.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 22.07.2020 року провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання ГО «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» видати розпорядження про поновлення його на роботі на посаді генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України, закрито.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначив, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позову в зв`язку з пропуском без поважних причин строку визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України, проте такі твердження суду скаржник вважає помилковими, так як в даному випадку має місце переривання перебігу визначеного ч. 1 ст. 233 КЗпП України строку, оскільки позивачем, в місячний строк з дня звільнення з роботи, був пред`явлений позов до громадської організації «Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (справа №373/1306/18). Розгляд даної справи закінчено 10.06.2020 року ухваленням Верховним Судом постанови від 10.06.2020 року (провадження №61-1 198св20).

Вказав, що копія зазначеної постанови Верховного Суду на клопотання представника відповідача долучена до матеріалів справи №373/131/20, але з огляду на оскаржуване судове рішення судом першої інстанції дана постанова до уваги не взята.

Посилаючись на постанову Київського апеляційного суду від 05.12.2019 року, повний текст якої складено 11.12.2019 року, судом не перевірено дати вручення позивачу, або його представнику повного тексту судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Невмержицька І.М. в інтересах відповідачів та третьої особи ОСОБА_3 вважає, що вимоги позивача мають штучний характер, оскільки аналогічні за змістом та правовими наслідками вимоги вже розглянуті у провадженні іншого суду, що свідчить про зловживання процесуальними правами, спосіб захисту прав, які позивач вважає порушеними є неналежним, позивач пропустив строк на звернення до суду із вимогами щодо поновлення його на роботі, що доводами апеляційної скарги не спростовано, у зв`язку із чим просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та його представника адвоката Чирку П.Г., які просили апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Невмержицьку І.М. в інтересах відповідачів та третьої особи ОСОБА_3 , яка просила залишити без задоволення апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Як убачається зі змісту пункту 3.3 Статуту ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» є юридичною особою.

Пунктом 6.2 вказаного Статуту встановлено, що призначення та звільнення з посади генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» здійснює ВФСТ «Колос».

Згідно із розпорядженням першого заступника голови ВФСТ «Колос» від 24 квітня 2014 року № 24 ОСОБА_1 призначено на посаду генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» безстроково.

Згідно з розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року № 25-к ОСОБА_1 звільнено з роботи з 25 червня 2018 року на підставі пункту 1-1 статті 41 КЗпП України.

Наказом т.в.о. генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» ОСОБА_2 від 25 червня 2018 року № 22 визнано припиненими трудові відносини з генеральним директором ОСОБА_1 з 25 червня 2018 року.

Розпорядженням голови ГО ВФСТ «Колос» від 26 червня 2018 року № 27-к скасовано дію розпорядження голови ГО ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року № 25-к про звільнення позивача з роботи.

Отже, зазначеним розпорядженням голова ВФСТ «Колос» АПК України, діючи у межах повноважень, передбачених пунктом 6.2 Статуту ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» призначає та звільняє з посади генерального директора вказаного підприємства, фактично поновив позивача на роботі.

Між тим, як свідчать матеріали справи, після скасування вказаного розпорядження, наказ №22 т.в.о. генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» від 25 червня 2018 року про припинення трудових відносин з ОСОБА_1 не скасовано, позивача не було допущено до виконання своїх трудових обов`язків.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції встановив наявність підстав до відмови у його задоволенні у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 строку звернення до суду за захистом своїх трудових прав.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками районного суду, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 2, 5 статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до ст. 43 Конституції Україникожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 2 ст. 2 КЗпП Українипередбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Частиною 1 ст. 21 Кодексу законів про працювстановлено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як свідчать матеріали справи, 24 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом ГО ВФСТ «Колос» про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 14 листопада 2018 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору, проте постановою Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року ухвалу районного суду скасовано з підстав порушення судом положень процесуального закону та не роз`яснення учасникам справи наслідки пред`явлення позову до особи, яка не є відповідальною за виплату заробітної плати та не з`ясував обставин вирішення спору про поновлення на роботі.

Відповідно до справи, рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 05 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Між тим, постановою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019року рішення районного суду скасовано, по справі ухвалено нове рішення про відмову у позові. Скасовуючи оскаржуване рішення суду, апеляційним судом було встановлено, що спір виник не між позивачем та ГО ВФСТ «Колос», яке є відповідачем у справі, а між ОСОБА_1 і окремою юридичною особою - ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос», відповідно до наказу №22 від 25 червня 2018 року керівника якого було припинено трудові відносини з позивачем і яке до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача) судом першої інстанції не залучено.

При цьому, апеляційним судом визнано доведеним невиконання районним судом вказівок, які містилися у постанові Київського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року щодо вирішення питання залучення до участі у справі особи, відповідальної за поновлення позивача на роботі й необґрунтоване повернення поданої ОСОБА_1 у зв`язку з цим позовної заяви з уточненнями та відхилення клопотання про залучення до участі у справі у якості співвідповідача ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос».

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

При вирішенні питання про поновлення строку суд дає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого спеціальним законом строку звернення до суду із позовом до дати подання такого позову.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Визнаючи неповажними причини пропуску строку звернення у суд за захистом трудових прав, суд виходив з того, що після скасування рішення районного суду судом апеляційної інстанції, повний текст постанови Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019року було виготовлено 11 грудня 2019 року, проте у відсутність перешкод до заявлення вимог вчасно, з позовом ОСОБА_1 звернувся за спливом місячного строку - лише 29 січня 2020 року.

Разом з тим, районний суд залишив поза увагою, що після звільнення, позивач в межах місячного строку звернувся у суд з позовом та не з`ясував дати фактичного отримання позивачем судового рішення, що має істотне значення для справи.

З інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що має відкритий доступ, постанова Київського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року була оприлюднена 16 грудня 2019 року й цього ж дня копію судового рішення ОСОБА_1 отримав у апеляційному суді ( а.с.74 т.2).

Окрім цього, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку, позивач пояснював, що копії постанови суду апеляційної інстанції йому було недостатньо для складання позовної заяви, в той час як справа повернулася з суду апеляційної інстанції до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області після новорічних свят й лише після ознайомлення з матеріалами справи ним було підготовлено позовну заяву в новій редакції та подано до суду 29 січня 2020 року.

З урахуванням зазначеного, конкретних обставин справи, колегія суддів визнає неспроможними, такими, що не містять належного обґрунтування висновки районного суду про можливість ОСОБА_1 скласти позов у новій редакції у відсутність потреби в попередньому ознайомленні з матеріалами справи.

Відповідно до положень ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути позбавлена права на належний судових захист, оскільки з урахуванням обставин конкретної справи, тривалості перебування трудового спору на вирішенні судових органів й фактично невиконання районним судом вказівок суду апеляційної інстанції призвело до необхідності повторного звернення ОСОБА_1 у суд з новим позовом, а також обставин, за яких позивач не зміг ознайомився зі справою після скасування судового рішення, це свідчить про порушення права на справедливий судовий розгляд, передбачений ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, колегія суддів визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до визнання поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду за захистом своїх трудових прав й задовольняє відповідну заяву, подану позивачем.

Ураховуючи, що судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Колегія суддів також враховує, що вирішення спору про поновлення на роботі положеннями зобов`язального права не регулюється, а вимогами ст.235 КЗпП України передбачено стягнення не заробітної плати, а середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів дійшла висновку про необхідність викладення заявлених по справі позовних вимог у відповідності до положень трудового законодавства, що не є виходом за межі позову.

Отже, матеріалами справи доведено незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» згідно наказу № 22 від 25 червня 2018 року, а тому позивач підлягає поновленню на посаді з 26 червня 2018року, тобто з наступного дня після видачі наказу про його звільнення.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Зі змісту позову убачається, що ОСОБА_1 заявлено вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 червня 2018 року і по 16 березня 2020 року, в сумі 138 793 грн. 20 коп. Разом з тим, середній заробіток підлягає до нарахування, починаючи з 26 червня 2018 року, тобто наступного дня з дати звільнення.

Проте, колегія суддів враховує обставини справи, причини, за яких справа тривалий час перебувала на вирішенні, а також поведінку позивача та його представника, за клопотаннями яких справа неодноразово відкладалася слуханням й дійшла висновку про часткове задоволення указаного позову та необхідність стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах річного терміну, передбаченого положеннями ч.2 ст.235 КЗпП України.

При цьому, колегія суддів враховує дані долученої до справи довідки про доходи позивача за квітень-травень 2018 року, згідно якої заробітна плата ОСОБА_1 у квітні 2018 року та травні 2018 року з кількістю по 20 робочих днів становила за кожен місяць по 6 396 грн. (а.с.37 т.1).

Об`єктивно інформація, що міститься у довідці, повністю узгоджується з даними Пенсійного Фонду України (а.с.38-42 т.1).

Отже, середньоденна заробітна плата позивача становить 319 грн. 80 коп. (6396*2:40) й підлягає стягненню з ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» в межах річного терміну, що становить 251 робочий день та складає 80 270 грн., з якої також відповідачем підлягають до вирахування податки та інші обов`язкові платежі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з ПОГ НСБ «Переяславль» ВФСТ «Колос» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, у сумі 3 222 грн. 20 коп.

У задоволенні позову в іншій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2020 року скасувати.

Постановити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з позовом задовольнити.

Визнати звільнення ОСОБА_1 з посади генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України з 25 червня 2018 року незаконним.

Поновити ОСОБА_1 на посаді генерального директора підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України з 26 червня 2018 року.

Стягнути з підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 80 270 грн.

Стягнути з підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України судові витрати по сплаті судового збору в дохід держави в сумі 3 222 грн. 20 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: