Справа № 2-1514/10
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області

у складі: головуючого - судді Скрипника С.М.,

за участю секретаря судового засідання Брайловської М.М.,

сторін:

представника заявника ОСОБА_1 адвоката Коломієць Я.В.,

представника боржника ОСОБА_2 адвоката Матвійчука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ :

До Сватівського районного суду Луганської області надійшла заява ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Заяву мотивовано тим, що 16.06.2010 Ленінським районним судом м. Луганськ було винесено рішення у справі №2-1514/10за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення, з останнього суми боргу за Договором позики від 04.10.2008 року в розмірі 165 000, 00 доларів США, що еквівалентно станом на дату винесення рішення суду 1 318 350, 00 грн.

11.11.2010 рішенням Апеляційного суду Луганської області рішення Ленінського районного суду м. Луганська у справі №2-1514/10 від 16.06.2010 року змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу з 1 318 350, 00 гривень до 663 139, 24 гривень, в решті рішення суду залишено без змін.

13.04.2011 Ленінським районним судом м. Луганськ видано виконавчий документ №2-1514/10 відповідно до тексту якого «...рішення набрало законної сили 11 листопада 2010року. Строк пред`явлення до виконання до 11 листопада 2013року ...»

У червні 2012 ОСОБА_1 до Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом №2-1514/10 від 13.04.2011 року виданим Ленінським районним судом м. Луганськ.

08.06.2012 Ленінським ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32952814.

15.06.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

21.06.2012 ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська із скаргою на Постанову про відкриття виконавчого провадження №32952814 від 08.06.2012 року та Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

11.12.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про арешт майна боржника (рухоме майно) - транспортні засоби.

20.12.2012 Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганськ скаргу у цивільній справі №4с-58/12 Р.Е. Шабаєва було задоволено частково скасовано постанову про арешт нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження, в задоволенні інших вимог відмовлено

24.12.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про звільнення з під арешту майна боржника, який було накладено на підставі постанови від 21.06.2012 року. Підстава Ухвала Ленінського районного суду м. Луганська по справі №4с-76/12 від 19.11.2012 року.

28.02.2013 Ухвалою Апеляційного суду Луганської області по справі №4с-58/12 Ухвалу Ленінського районного суду м. Луганськ від 20.12.2012 року змінено: скасовано в частині визнання неправомірними дій Ленінського ВДВС Луганського МУЮ Луганської області щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2012 року.

Виконавче провадження №32952814 здійснювалося починаючи з 2012 року по 2014 рік - початок Антитерористичної операції.

Враховуючи, настання непередбачуваних обставин початок АТО, необхідність залишення непідконтрольної території, Стягувач не мав можливості здійснювати контроль за вчиненням виконавчих дій протягом тривалого періоду часу.

Станом на сьогодні виконавче провадження №32952814, яке було відкрите на підставі виконавчого документу №2-1514/10 від 13.04.11 р. не здійснюється в зв`язку із втратою матеріалів виконавчого провадження №32952814 та оригіналу виконавчого документу №2-1514/10 від 13.04.2011 року.

Зазначив також, що фактично чинним на час видачі виконавчого листа законодавство було встановлено обов`язок органів судової влади діяти виключно відповідно до чинного законодавства, зокрема серед іншого видавати виконавчий лист відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження», стягувач не знав та не міг знати про обставини скорочення строків пред`явлення виконавчого листа, оскільки перевіряти та контролювати дотримання строків пред`явлення виконавчого листа мав сам державний виконавець.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Коломієць Я.В. заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник боржника - адвокат Матвійчук В.В, в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви стягувача, вважав, що поважних причин для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання немає. У своєму запереченні зазначив, що строк звернення виконавчого листа від 13.04.2011 до виконання сплив ще до подання його для примусового виконання у 2012 р. та відповідно до відкриття виконавчого провадження ВП № 32952814. а тому будь-які подальші дії та події, у тому числі АТО на Донбасі (розпочалася у 2014 р.) і безліч поданих стягувачем заяв не мають правового значення для вирішення питання про поновлення строку пред`явлення листа до виконання. Станом на день набрання вказаним рішенням суду законної сили, тобто станом на 11.11.2010 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 3 роки. Проте, станом за день видачі виконавчого листа, тобто станом на 13.04.2011 (в редакції Закону № 267 -VI від 04.11.2010) - строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив вже 1 рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. При цьому пунктом 4 розділу 11 Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів Україні щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів посадових осіб)» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Цей закон набрав чинності з 09.03.2011, тобто за місяць до видачі виконавчого листа від 13.04.2011. Оскільки виконавчий лисі від 13.04.2011 було видано у період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677-VI від 04.11.2 10, то і строк пред`явлення його до виконання визначався за чинним на той час нормативно-правовим регулюванням, тобто відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» становив 1 рік з дня набрання рішенням законної сили, і сплинув ще 11.11.2011. Така позиція відповідає практиці Верховного суду України, який у поставної від 20.01.2016 у справі № 6-711цс15 за аналогічних обставин (тобто за обставин, коли рішення суду набрало законної сили до введення в дію Закону № 2677-VІ від 04.11.2010, а виконавчий лист було видано вже після введення в дію цього закону) дійшов такого висновку: «За пунктом 4 Розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 9 березі 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаною Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа. Зазначення судом у виконавчому листі іншого строку пред`явлення його до виконання не мас правового значення, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом. Суд мас право лише поновити пропущений строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за наявності відповідного клопотання стягувана та поважності причин пропуску цього строку (стаття 371 ЦПК України)». Таким чином, стягувач ОСОБА_1 прострочив строк звернення рішення Ленінського районного суду м. Луганськ від 16.06.2010 (справа №2- 1514/10) до виконання ще у 2011 році, оскільки заява про примусове виконання рішення мала бути подана протягом одного року з дня набрання ним чинності, тобто не пізніше 11.11.2011 , а натомість стягувач подав таку заяву лише у 2012 році.

Дослідивши заяву та матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Луганської області від 11 листопада 2010 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 16 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики змінено, зменшено суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу з 1 318 350 грн до 663 139 грн 24 коп.

13.04.2011 Ленінським районним судом м. Луганськ видано виконавчий документ №2-1514/10 відповідно до тексту якого «...рішення набрало законної сили 11 листопада 2010року. Строк пред`явлення до виконання до 11 листопада 2013року ...»

У червні 2012 ОСОБА_1 до Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області було подано заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом №2-1514/10 від 13.04.2011 року виданим Ленінським районним судом м. Луганськ.

08.06.2012 Ленінським ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №32952814.

15.06.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

21.06.2012 ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Луганська із скаргою на Постанову про відкриття виконавчого провадження №32952814 від 08.06.2012 року та Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

11.12.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про арешт майна боржника (рухоме майно) - транспортні засоби.

20.12.2012 Ухвалою Ленінського районного суду м. Луганськ скаргу у цивільній справі №4с-58/12 Р.Е. Шабаєва було задоволено частково скасовано постанову про арешт нерухомого майната оголошення заборони на його відчуження, в задоволенні інших вимог відмовлено

24.12.2012 державним виконавцем Ленінського ВДВС м. Луганськ ГТУЮ у Луганській області винесено Постанову про звільнення з під арешту майна боржника, який було накладено на підставі постанови від 21.06.2012 року. Підстава Ухвала Ленінського районного суду м. Луганська по справі №4с-76/12 від 19.11.2012 року.

28.02.2013 Ухвалою Апеляційного суду Луганської області по справі №4с-58/12 Ухвалу Ленінського районного суду м. Луганськ від 20.12.2012 року змінено: скасовано в частині визнання неправомірними дій Ленінського ВДВС Луганського МУЮ Луганської області щодо винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2012 року.

Виконавче провадження №32952814 здійснювалося починаючи з 2012 року по 2014 рік - початок Антитерористичної операції.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2016 року19 задоволена заява ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа у справі №2-1514/10 від 13 квітня 2010 року про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 663 139 грн. 24 коп., а також судовий збір у сумі 1700 грн.

Постановою Луганського апеляційного суду від 01 листопада 2018 року ухвала Сватівського районного суду Луганської області від 01 листопада 2016 року скасована та справа направлена для продовження розгляду зі стадії розгляду заяви. При цьому апеляційна інстанція, зокрема, звернула увагу на те, що під час розгляду заяви доцільно було б вирішити питання щодо відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Сватівського районного суду від 21 листопада 2018 відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики у частині тексту рішення Ленінського районного суду м. Луганська від 16 червня 2010 року, тексту рішення апеляційного суду Луганської області від 11 листопада 2010 року.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 08 квітня 2019 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в рішенні апеляційного суду Луганської області від 11 листопада 2010 року задоволено частково. Виправлено описку в рішенні апеляційного суду Луганської області від 11 листопада 2010 року, викладено абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Рішення Ленінського районного суду міста Луганська від 16 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики змінити. Зменшити суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок погашення суми боргу з 165 000,00 доларів США, що еквівалентно до грошової одиниці України 1 318 350 грн, до 81 324,18 доларів США, що еквівалентно 663 139 грн 24 коп. В решті рішення суду залишено без змін».

Виконавчий лист по справі виданий 13.04.2011 року Ленінським районним судом м. Луганська у справі № 2-1514/10 перебував на примусовому виконанні у Ленінському відділі виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області, проте в зв`язку із переміщенням Відділу у 2014 році на територію підконтрольну українській владі, виконавче провадження № 32952814 було втрачено разом з оригіналом виконавчого листа, про що свідчить довідка за № 1665 від 01.09.2016 (а.с. 22).

Пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що до дня початку функціонування єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 р. «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа або судового наказу у зв`язку з його втратою заявники повинні подати докази, а суди мають обов`язково перевірити, чи не було виконано судові рішення, судові накази, чи не втратили вони законної сили.

Таким чином, суд має право видати дублікат виконавчого листа тільки у разі доведеності втрати його оригіналу.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що виконавче провадження №32952814 здійснювалося Ленінським ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області починаючи з 2012 року до 2014 року (початку запровадження АТО). В 2014 році матеріали виконавчого провадження №32952814 в тому числі оригінал Виконавчого листа від 13.04.2011 року у справі №2-1514/10 були втрачені Ленінським ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області з підстав незалежних від ОСОБА_1 - доказом цьому є довідка ВДВС про втрату ВП №32952814. Судом також встановлено, що починаючи з серпня 2016 року і до сьогодні ОСОБА_1 намагається відновити порушене право на стягнення належних йому грошових коштів відповідно до рішення Ленінського районним судом м. Луганська від 16.06.10 р. у справі №2- 1514/10. Таким чином, як вбачається припинення здійснення виконавчого провадження №32952814 починаючи з 2014 року не е наслідком бездіяльності ОСОБА_1 , а є обставиною незалежною від його волі.

Тому, суд дійшов висновку, що виконавчий документ є втраченим, у зв`язку із знаходженням приміщення Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Луганська Головного територіального управління юстиції у Луганській області на тимчасово не підконтрольній Українській владі території, що є підставою для видачі дублікату виконавчого листа.

Відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвеція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», та на ефективний захист сторони у справі, а отже, і права на відновлення справедливості, що передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (пункт 41 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

Сферою регулювання статті 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків; таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду» (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції», від 19.03.1997 року, пункт 40).

Право заявника на реальне задоволення своїх вимог не можна ставити в залежність від того, яким чином спрацювала державна система примусового виконання рішення, тим більше за обставин, коли виконавчий документ було втрачено при пересилці та відповідальний за примусове виконання рішення орган навіть не повідомив про вказану обставину стягувача.

Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним стосовно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»).

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення ст. 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 року № 3рп/2010 у справі № 1-7/2010 зробив висновок, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.

Невиконання рішення суду, яке набрало законної сили, на виконанні якого наполягає стягувач, фактично нівелює сутність судового захисту та судового рішення, що є недопустимим.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Як встановлено судом, станом на день набрання вказаним рішенням суду законної сили, тобто станом на 11.11.2010 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив 3 роки. Проте, станом за день видачі виконавчого листа, тобто станом на 13.04.2011 (в редакції Закону № 267 -VI від 04.11.2010) - строк пред`явлення виконавчого листа до виконання становив вже 1 рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. При цьому пунктом 4 розділу 11 Закону України № 2677-VI від 04.11.2010 «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів Україні щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів посадових осіб)» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Цей закон набрав чинності з 09.03.2011, тобто за місяць до видачі виконавчого листа від 13.04.2011. Оскільки виконавчий лист від 13.04.2011 було видано у період дії Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677-VI від 04.11.2010, то і строк пред`явлення його до виконання визначався за чинним на той час нормативно-правовим регулюванням, тобто відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» становив 1 рік з дня набрання рішенням законної сили.

У виконавчому листі від 13.04.2011 року Ленінським районним судом м.Луганська зазначено строк пред`явлення до виконання до 11.11.2013 року.

08.06.2020 року Ленінським ВДВС м. Луганська ГТУЮ у Луганській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 32952814.

Виконавче провадження №32952814 здійснювалося починаючи з 2012 року по 2014 рік - початок Антитерористичної операції.

Таким чином, стягувач не знав і не міг знати про обставини скорочення строків пред`явлення виконавчого документу, оскільки вважав, що повноважний орган з видачі виконавчих документів має діяти відповідно до положень чинного законодавства, перевіряти та контролювати дотримання строків пред`явлення мав і сам державний виконавець, а тому суд вважає, що стягувач не має відповідати за помилки державних органів.

Право заявника на реальне задоволення своїх вимог не можна ставити в залежність від того, яким чином спрацювала державна система примусового виконання рішення,а тому,враховуючи, що заявником було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з незалежних від нього причин, суд вважає за необхідне поновити заявнику однорічний строк пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі №2-1514/10 .

Суд не бере до уваги твердження представника боржника про недобросовісну поведінку стягувача в межах виконавчого провадження, яка привела до пропуску строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, оскільки жодними доказами такі твердження боржником перед судом не доведено. З матеріалів справи вбачається, що стягувач під час перебування виконавчого документу на примусовому виконанні був активним учасником виконавчого провадження, що підтверджує зацікавленість останнього у виконанні рішення суду.

Вказане у сукупності є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

На підставі викладеного та керуючись п. 17.4 Перехідних положень,ст. ст.260,261,354, 433 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - задовольнити.

Строк пред`явлення до виконання виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 року у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики - поновити.

Видати дублікат виконавчого листа №2-1514/10 від 13.04.2011 року у цивільній справі № 2-1514/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали складено 12.11.2020 року.

Суддя: С.М. Скрипник