Єдиний унікальний номер справи 183/2582/16
Провадження № 4-с/183/29/20

У Х В А Л А
19 лютого 2020 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Майної Г. Є.,
з участю: секретаря судового засідання Данильченко Т. В.,
державного виконавця Червоноштан О. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 ,-
31 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною скаргою, яку в подальшому уточнив. В обґрунтування уточненої скарги, з урахуванням заяви про заміну назви заінтересованої особи та заяви про розрахунок суми судових витрат, заявник посилався на те, що з 28 квітня 2017 року в Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження № 53853746 з примусового виконання судового рішення (виконавчий лист № 183/2582/16 від 13 лютого 2017 року) про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 400 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат, а всього 6 546,83 грн.
А тому, заявник вважає, що рішення державного виконавця Хрол В. М. про закінчення виконавчого провадження № 53853746, є передчасним та неправомірним, а постанова про закінчення виконавчого провадження незаконною.
У зв`язку з чим, він звернувся до суду з цією скаргою та просить:
- визнати дії державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрол Валерії Миколаївни, - неправомірними, а постанову від 22 жовтня 2018 року про закінчення виконавчого провадження № 53853746, - незаконною;
- постановити окрему ухвалу, в зв`язку з порушенням законодавства та виявлені чисельні недоліки в діяльності державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Хрол Валерії Миколаївни, та направити ухвалу до органів досудового розслідування;
- стягнути з Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на його користь, з урахуванням попереднього (орієнтовного) розрахунку, судові витрати у справі в розмірі 2 368,83 грн., які складаються з витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту та компенсації за відрив від звичайних занять.
Не погоджуючись із пред`явленою скаргою, 19 лютого 2020 року головний державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Червоноштан О. І. подала суду відзив, у якому посилалась на те, що на виконанні у Новомосковському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 53853746 з примусового виконання виконавчого листа № 183/2582/16 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди; 400 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження; 3 295,24 грн. судових витрат, а всього 6 546,83 грн. У ході виконання зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було проведено усі виконавчі дії, установлені нормами Закону України "Про виконавче провадження" та стягнуто з боржника на користь стягувача суму коштів у повному обсязі, а саме у розмірі 6 546,83 грн. та суму авансового внеску, у зв`язку з чим постановою державного виконавця від 22 жовтня 2018 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження № 53853746 було закінчене. Водночас, сума у розмірі 32,75 грн., на яку посилається ОСОБА_1 , як ним не отриману, є фактично комісією банківської установи, клієнтом у якій є стягувач.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд на підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України, вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.
Головний державний виконавець Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Червоноштан О. І. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, з підстав, викладених у відзиві на неї, та просила у її задоволенні відмовити, оскільки державним виконавцем проведені всі виконавчі дії щодо стягнення з боржника на корить стягувача коштів за виконавчим листом у повному обсязі, а сума у розмірі 32,75 грн., на яку посилається ОСОБА_1 , як ним не отриману, є фактично комісією банківської установи, клієнтом у якій є стягувач.
Суд, вислухавши пояснення головного державного виконавця, дослідивши матеріали скарги і виконавче провадження № 53853746, надане суду в копії, дійшов наступного висновку.
Постановою державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В. М. від 28 квітня 2017 року на підставі заяви стягувача ОСОБА_1 від 19 квітня 2017 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 183/2582/16, виданого 29 березня 2017 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 851,59 грн. відшкодування матеріальної шкоди, 400 грн. витрат, понесених на проведення автотоварознавчого дослідження, 3 295,24 судових витрат, всього 6 546,83 грн. (Т.1, а.с. 59 зворот, 60).
У своїй заяві про відкриття виконавчого провадження від 19 квітня 2017 року стягувач ОСОБА_1 зазначив про перерахування йому коштів на банківську картку, реквізити якої додав до заяви (Т. 1 а.с. 60, 61).
22 жовтня 2018 року державним виконавцем Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрол В. М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що рішення суду виконане, заборгованість на користь стягувача утримано у повному обсязі, виконавче провадження закінчено, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (Т.1, а.с. 119).
На думку стягувача, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена державним виконавцем передчасно, та має бути скасована оскільки за його підрахунками, згідно з випискою з банківської картки, до стягнення належить ще 32,75 коп.
Дослідивши матеріали виконавчого провадження, наданих на запит суду в копії, судом установлено, що відповідно до звіту Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про здійснені відрахування та виплати, з пенсії боржника ОСОБА_2 за виконавчим провадження № 53853746 від 11 липня 2017 року, за період з 01 серпня 2017 по 31 серпня 2018 року утримано суму у розмірі 5 684,58 грн. Також у звіті містяться відомості про залишок боргу у розмірі 697,13 грн., та суму поштового збору у розмірі 165,12 грн.
Крім того, згідно з платіжним дорученням № 1528 від 20 серпня 2018 року Новомосковським м/р ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на кар. № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 перераховано борг за виконавчим листом 183/2582/16 у сумі 697,13 грн. (Т. 1 а.с. 114 зворот).
Далі, згідно з платіжним дорученням № 1944 від 12 жовтня 2018 року Новомосковським м/р ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області на кар. № НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 перераховано борг за виконавчим листом 183/2582/16 в сумі 165,12 грн. (Т. 1 а.с. 117 зворот).
Таким чином, в ході примусового виконання рішення суду в рамках ВП № 53853746 на користь ОСОБА_1 з боржника ОСОБА_2 стягнуто та сплачено суму боргу у розмірі 6 546,83 грн. (5 684,58 грн. згідно зі звітом + 697,13 грн. + 165,12 грн. згідно з платіжними дорученнями).
Також відповідно до розпорядження № 53853746 від 22 жовтня 2018 року грошові кошти у сумі 130,94 грн., що складали суму авансового внеску, сплаченого ОСОБА_1 , перераховано на рахунок стягувача (Т.1, а.с. 118).
Таким чином, державним виконавцем в повному обсязі були перераховані стягувачу грошові кошти у зв`язку з виконанням виконавчого листа, пред`явленого ним до виконання.
У той же час, відповідно до наданої виписки з картки ОСОБА_1 , на яку виконавчою службою перераховувалась сума заборгованості за виконавчим листом, та таблиці стягнутих коштів з боржника за період з серпня 2017 року по жовтень 2018 року у ВП № 53853746, вищезазначені грошові суми було перераховано виконавчою службою на картку стягувача, з яких банком, який обслуговує платіжну картку стягувача, була утримана комісія за перерахування коштів на картковий рахунок, яка складає 33,41 грн.
Вирішуючи питання по суті заявленої скарги, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Відповідно до розділу І Наказу Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження", видами витрат виконавчого провадження є: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари ; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку ; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій. 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум ; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини ; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці ; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою ; 8) сплата судового збору ; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII "Про виконавче провадження" плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження ; 10) інші витрати виконавчого провадження, здійснені під час проведення виконавчих дій.
За ч. 1, ч. 2 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла з моменту відкриття спірного виконавчого провадження до 28 серпня 2018 року) грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. За письмовою заявою стягувача - фізичної особи стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за його рахунок, крім переказу аліментних сум.
У свою чергу, відповідно до положень ч. 1, ч. 2 ст. 47 чинного Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що діє з 28 серпня 2018 року до дня закінчення спірного виконавчого провадження) грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.
Таким чином, ані Закон України "Про виконавче провадження", ані Наказ Міністерства юстиції України № 2830/5 від 29 вересня 2016 року "Про встановлення Видів та розмірів витрат виконавчого провадження" не відносить можливі витрати стягувача, пов`язані з банківським обслуговуванням при зарахуванні коштів під час примусового виконання рішення суду на його рахунок, до витрат виконавчого провадження.
Крім того, з визначення поняття "витрати виконавчого провадження", що міститься у ч. 2 ст. 42 Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що витрати виконавчого провадження можуть нести лише органи державної виконавчої служби і приватні виконавці, а не сторони виконавчого провадження.
У зв`язку з викладеним вище, суд приходить до висновку, що витрати, понесені заявником у зв`язку з зарахуванням грошових коштів, направлених на погашення заборгованості за виконавчим листом, на його картковий рахунок у певній банківській установі, не відноситься до коштів виконавчого провадження (зокрема, до витрат виконавчого провадження).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Отже, перерахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок, реквізити якого стягувач ОСОБА_1 зазначив у своїй заяві, державний виконавець здійснив у спосіб і порядок, визначений у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження та відповідно до положень ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому, утримання банком 33,41 грн. комісії при здійсненні зарахування 6 546,83 грн. на картковий рахунок стягувача є питанням договірних відносин між ОСОБА_1 та установою банку і не входить до компетенції державного виконавця.
Крім того, суд звертає увагу на те, що заявник не обмежений у своєму праві вільно обирати будь-яку банківську чи фінансову установу, і він, як клієнт, може обирати різні умови надання банківських/фінансових послуг на більш вигідних для нього умовах при здійсненні операцій з перерахування коштів на картковий рахунок, зокрема щодо комісії цієї установи.
Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість поданої скарги, державним виконавцем правомірно прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження, відповідно до вимог п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", а тому у її задоволенні в цій частині належить відмовити.
Розглядаючи вимоги заявника про постановлення окремої ухвали на адресу правоохоронного органу, у зв`язку з порушенням законодавства та виявлені недоліки в діяльності державного виконавця, підстав для постановлення окремої ухвали в порядку ст. 262 ЦПК України, суд, з урахуванням наявних доказів та суті заявлених вимог не вбачає.
Крім того, відповідно до положень ст. 452 ЦПК України, оскільки судом постановлено про відмову у задоволенні скарги, судові витрати належить покласти на заявника.
На підставі викладеного, керуючись ст. 260, 447-453 ЦПК України, суд -
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем проголошення ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 20 лютого 2020 року.

Суддя Г.Є. Майна