ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/2103/20 Головуючий суддя І інстанції Янцовська Т. М.
Провадження № 22-ц/818/5640/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцина В.Б. (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Юрія Михайловича на заочне рішення Червонозаводського районного суду від 23 вересня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Янцовської Т.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

06 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що наказом № 19-к від 06.02.2017 року була прийнята у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду провідного інженера відділу проектування електроенергетичних систем. Починаючи з 01.09.2017 року відповідачем не було забезпечено виплату заробітної плати, у зв`язку з відсутністю належного ведення бухгалтерського обліку та обліку робочого часу для нарахування заробітної плати, довідки про заборгованість з вересня 2017 року не видавалися. З січня 2019 року позивачку було переведено на одноденний робочий тиждень. Таким чином, заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року включно та з січня 2019 року по січень 2020 року включно становить 94 392 грн. 75 коп.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 94 392 грн. 75 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Бойко Ю.М. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити, розподілити та відшкодувати фактично понесені судові витрати, надавши можливість позивачу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду надати можливість докази про їх розмір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення незаконне, необґрунтоване, прийнято при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклав вимоги та доводи позовної заяви. Вказав, що всупереч частини 2 статті 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не забезпечив обліку сплаченої та нарахованої заробітної плати. Так, відповідно до Листа №01-126 від 15.07.2019 року, наданого відповідачем на запит позивача, облік нарахованої заробітної плати здійснювався відповідачем до грудня 2018 року включно. Починаючи з січня 2019 року облік нарахованої та сплачено заробітної плати відповідачем не ведеться. Крім того, відповідач, посилаючись на відсутність фінансової звітності за 2018-2019 роки, відмовив у наданні позивачу довідки про нараховану та сплачену заробітну плату за період з 01.09.2017 року по 01.07.2019 року. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачкою було надано довідку Форма ОК-7- індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України.

Зазначив, що 15.07.2019 року позивачем було вручено відповідачу заяву №304 від про видачу довідки про нараховану та сплачену заробітну плату. Відповідачем у листі №01-126 від 15.07.2019 року у відповідь на зазначену заяву було відмовлено позивачу у видачі довідки про нараховану та сплачену заробітну плату. Позивач заявляв до суду клопотання про витребування доказів, а саме просив суд витребувати у відповідача довідку про порядок розрахунку заробітної плати з 01.09.2017 року по 31.03.2020 року та довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 31.03.2020 року. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року клопотання позивача було задоволено, судом було витребувано у відповідача довідку про порядок розрахунку заробітної плати з 01.09.2017 року по 31.03.2020 року та довідку про заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 31.03.2020 року. Відповідач ухвалу суду від 21 квітня 2020 року про витребування доказів не виконав. Таким чином, відповідач в порушення норм трудового законодавства, норм цивільного процесуального кодексу України, відмовився від видачі позивачу довідки про нараховану та сплачену заробітну плату.

Вказав, що враховуючи той факт, що інформація про розмір нарахованої заробітної плати, яка міститься в реєстрі застрахованих осіб, надається до органів доходів і зборів самим роботодавцем, вважається, що відомості про розмір заробітної плати позивача, зазначені у Довідці Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) з реєстру застрахованих осіб, від 13.03.2020 року, є належними, достовірними та достатніми для підтвердженням розміру заборгованості відповідача по сплаті заробітної плати за період з 01.09.2017 року по 31.08.2018 року. Також зазначає, що Верховним судом приймались індивідуальні відомості про застраховану особу, зазначені в Довідці Пенсійного фонду України (Форма ОК-7) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування як доказ розміру нарахованої заробітної плати, зокрема у справі 910/4518/16 (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 04 червня 2020 року). Позивач вважає, що висновок суду, про те, що форма ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу не є доказом про наявність заборгованості підприємства по заробітній платі, не відповідає обставинам справи.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду скасувати.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.

У відповідності до ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України « Про оплату праці» , заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.115 КЗпП України та ст.24 Закону України « Про оплату праці», заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першою статті 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який проводиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Суми нарахувань заробітної плати ОСОБА_1 підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України у формі ОК-7 облікової картки відносно ОСОБА_1 (а.с.15-17)

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про наявну у неї заборгованість про заробітну плату.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 позивачка перебуває в трудових відносинах з Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект» з 13.02.2017 року (а.с.7-8).

Згідно з наказом № 4/18 від 05.01.2018 року посадовий оклад позивачки, як провідного інженера, становив 6 300 грн. (а.с.10-13)

Разом з позовною заявою позивачкою надано копію листа в.о. директора Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» Рогова М.І. № 01-26 від 15.07.2019 року, в якому зазначено, що під час проведення аудиторської перевірки було виявлено відсутність фінансової звітності за 2018-2019 роки, а тому після завершення аудиторської перевірки, відновлення фінансової звітності, розблокування рахунків, позивачці буде видано довідку про нарахування заробітної плати, буде здійснена оплата праці (а.с.14).

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Забороняється провадити виплату заробітної плати у магазинах роздрібної торгівлі, питних і розважальних закладах, за винятком тих випадків, коли заробітна плата виплачується працюючим у цих закладах особам.

За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Згідно з частинами першою, восьмою статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Частиною другою статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідач визнав факт заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 , а отже відповідно до ст.82 ЦПК України цей факт не підлягає додатковому доказуванню.

Позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог вказано, що з 01.09.2018 року керівництвом інституту взагалі не було забезпечено нарахування та виплату заробітної плати, сплату ЄСВ та на підтвердження чого нею було надано довідку Форма ОК-7- індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 з Пенсійного фонду України.

Відповідно до Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування створено Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування. Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування складається з реєстру страхувальників і реєстру застрахованих осіб. Відповідно до статті 20 Закону реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України.

Згідно до пункту 3 частини третьої Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2014 за № 785/25562, дані до реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться на підставі звітності, що подається страхувальниками до органів доходів і зборів та передається до Пенсійного фонду України в порядку міжвідомчого обміну інформацією, та відомостей, що надходять з інших джерел, визначених статтею 18 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Представник відповідача до суду першої та апеляційної інстанції будь-яких заяв, письмових доказів що стосуються суті спору, не надав, не побажавши реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позивача про існування суми заборгованості і доказування належного виконання ним вимог трудового законодавства.

Тому, форма ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу та зазначений розрахунок є належним та допустимим доказом підтвердження наявності заборгованості у відповідача перед позивачкою по заробітній платі, оскільки відповідач не надав суду відомостей про середньоденну та середньомісячну заробітну плату позивача за вказаний період .

Всупереч згаданій нормі ст. 89 ЦПК України суд не надав належної оцінки тому, що наведений позивачем розрахунок позову підтверджуються індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України у формі ОК-7 облікової картки відносно ОСОБА_1 .

Всупереч процесуальному обов`язку відповідачем вказані докази не були спростовані, а доводи скарги про те, що вказані письмові документи є недостовірними та неналежними доказами є обґрунтованими.

Тому наданий позивачем арифметичний розрахунок доводить обґрунтованість позиції позивача про існуючу заборгованість із заробітної плати.

Отже, здійснивши перевірку доводів апеляційної скарги, дослідивши надані сторонами докази, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність заборгованості по заробітній платі, не відповідають фактичним обставинам справи і спростовуються наведеними вище письмовими доказами, які не спростовані відповідачем.

З матеріалів справи слідує, що 16 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із клопотанням про витребування доказів, а саме витребувати у Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» довідку з інформацією про порядок розрахунку заробітної плати з 01.09.2017 року по 31.03.2020 року та довідку про заборгованість відповідача перед позивачем на дату подачі позову (а.с.24).

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 21 квітня 2020 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів - задоволено.

Витребувано у Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» довідку про порядок розрахунку заробітної плати з 01.09.2017 року по 31.03.2020 року та довідку про заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 31.03.2020 року.

Копію ухвали для її виконання направлено до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (61050, м. Харків, Гімназійна набережна, 2).

Строк виконання ухвали до 21.05.2020 року (а.с.27).

Копію цієї ухвали Державному проектно-вишукувальному та науково-дослідному інституту «Укренергомережпроект» надіслано 23 квітня 2020 року та отримано ним 27 квітня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.30).

Згідно положень ст. 84 ЦПК України у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази. Будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Частиною 1 статті 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Отже, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Однак відповідачем станом на день ухвалення оскаржуваного рішення 23.09.2020 до суду не надано документів, заяв з вказівкою про причини невиконання ухвали суду.

Згідно ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ.

Отже враховуючи вищевикладене, тривале не виконання відповідачем ухвали суду першої інстанції про надання наявних у нього доказів щодо заборгованості по заробітної плати на спростування чи підтвердження наданих позивачем до справи доказів з цього приводу, без повідомлення причин та за відсутності поважних причин їх ненадання, у суду були підстави для застосування згаданої норми ч. 10 ст. 84 ЦПК України про наслідки ухилення відповідача від їх подання. Тому колегія суддів внаслідок такого зловживання відповідачем процесуальним правом вважає за необхідне визнати той факт, що надані позивачем докази та неспростований відповідачем розрахунок підтверджують заявлені вимоги повністю.

Тому, виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем та про те, що форма ОК-7 індивідуальні відомості про застраховану особу та зазначений розрахунок є неналежним та допустимим доказом підтвердження наявності заборгованості.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду, то колегія суддів на підставі п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, а рішення суду скасовує та ухвалює нове про задоволення позову.

Згідно до п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 08 липня 2011 року (із змінами та доповненнями) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються заявники - позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.141 ЦПК України судова колегія вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати на справлення судового збору в дохід держави у розмірі 943,93 грн за подання позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1415,90 грн.

28 грудня 2020 року до Харківського апеляційного суду була надана заява про вирішення питання про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 12612,00 в рахунок витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження чого надано копію Договору про надання правової допомоги № 1-Є від 21.10.2020; копію Додаткової угоди № 1 від 21.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 1-Є від 21.10.2020; копію акту прийому-здачі наданих послуг № 1 від 15 грудня 2020 року за Договором про надання правової допомоги № 1-Є від 21.10.2020 року на суму 12612,00 грн.; докази направлення заяви із додатками Відповідачу.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тому відповідно до наведеної норми ч. 8 ст. 141 ЦК України позивач протягом п`яти днів після отримання повного тексту постанови суду апеляційної інстанції має подати до Харківського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткової постанови для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та надати відсутні у справі докази про сплату за професійну правничу допомогу у заявленій сумі (квитанції, чеки, інші грошові документи).

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойко Юрія Михайловича - задовольнити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду від 23 вересня 2020 рокускасувати та ухвалити нове рішення суду.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (ЄДРПОУ 00114092, місцезнаходження: 61050, м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборгованість по заробітній платі 94392,75 грн. (дев`яносто чотири тисячі триста дев`яносто дві гривні) 75 коп.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» (, місцезнаходження: 61050, м. Харків, вул. Набережна Гімназійна, 2) судових витрат на справлення судового збору в дохід держави у розмірі 943,93 грн за подання позову та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1415,90 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

Н.П.Пилипчук.