Справа №522/9279/20
Провадження №2/522/4963/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засіданні - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 11.06.2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 із проханням розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 30.06.2018 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №274.

Згідно обґрунтування позовних вимог зазначено, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилалась на те, що починаючи із листопада 2018 року (за 7 місяців до народження спільного сина) відповідач із нею не проживає та спільного господарства не ведуть. Після народження сина відповідач так і не повернувся, на неодноразові її телефоні дзвінки відповідач відповідав байдужістю та у подальшому зовсім почав ігнорувати її дзвінки. Протягом усього часу ніякої матеріальної допомоги не надав, посилаючись на відсутність постійної роботи та грошей. На теперішній час позивачка вважає, що примирення між ними є неможливим, вони мають різні погляди на життя та сім`ю в цілому, між ними втрачено почуття любові та поваги до одне одного, а тому просила розірвати шлюб між ними.

Ухвалою суду від 10.07.2020 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку. Судове засідання було призначено на 08.09.2020 року.

За клопотання відповідача розгляд справи 08.09.2020р. був відкладений на 07.10.2020 р..

Від позивачки до суду 08.09.2020 року надійшла заява, згідно якої просила після розірвання шлюбу змінити прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 »., а також вказувала що відповідач ніколи не проживав з ними і не забезпечує її з дитиною, через цей шлюб вона лише зазнала купу клопотів та матеріальних збитків.(а.с.26).

Через неявку сторін розгляд справи 07.10.2020 року був відкладений на 16.10.2020 року.

У судовому засіданні 16.10.2020 року були присутні відповідач та його представник - ОСОБА_6 . Відповідач пояснив що проживає в м.Кривий Ріг, та не бажає розривати шлюб, та вони між собою спілкуються по телефону, хоче з нею примиритися. Позивачка не з`явилась та поважність причин неявки суду не повідомила.

За клопотанням відповідача розгляд справи був відкладений на 13.11.2020 року з наданням одного місяця на примирення.

У судове засідання 13.11.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила справу розглядати за її відсутності та наполягала на задоволенні позову та розірванні шлюбу.

Від відповідача до суду надійшла заява, згідно якої просив відкласти розгляду справи, посилаючись на його хворобу. Між тим, доказів на підтвердження причин неявки представник відповідача до суду не представив. Причини неявки його представника суду також не відомі, будь-яких заяв щодо причин його неявки суду не надано.

Згідно до п.п.6,7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного, зважаючи на предмет спору та тривалі строки розгляду справи (зважаючи на те, що вона була призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні), а також обізнаність сторін про існування відповідного спору, зважаючи на те, що представник відповідач та відповідач були присутні у минулому судовому засіданні та надали пояснення, а також на те, що поважність причин неявки представник відповідача не підтвердив належними доказами, суд відхиляє клопотання відповідача про відкладення та вважає за можливе вирішити спір по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 18.11.2020 року.

Судом встановлено, що 30 червня 2018 року Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що було складено актовий запис за №274.

Від шлюбу у сторін є дитина - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 11.01.2020 року. Дитина проживає разом із позивача за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно позову, що не спростовано відповідачем, сторони не проживають разом та спільного господарства не ведуть із листопада 2018 року, відповідач покинув позивачку за 7 місяців до народження сина. Про що також свідчить акт мешканців будинку, в якому проживає позивачка, від 07.09.2020 року (а.с.39).

Суд вбачає, що позивачка в грудні 2018 року вже зверталась до суду з вимогами про розірвання шлюбу та рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2019 року шлюбу між ними було розірвано.

Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 08.10.2019 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 22.02.2019 року було скасовано та у позовній заяві про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем було відмовлено. Вказана постанова обґрунтовувалась тим, що позов про розірвання шлюб було подано ОСОБА_1 під час її вагітності.

При цьому суд враховує, що позивачка звернулась з позовом в червні 2020р. і позивачка наполягає на розірванні шлюбу та проти примирення.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частиною п`ятою статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

Таким чином, системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 30 травня 2019 року по справі № 442/6319/16-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу та суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі.

Як вбачається з позову вільної згоди між сторонами на примирення та подальше продовження шлюбних відносин не має. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинились та останні спільного господарства з листопада 2018 року не ведуть. Даний факт має істотне значення.

Окрім того, суд вбачає, що відповідач матеріально не забезпечує позивачку з дитиною, про що свідчить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, складений 01.09.2020 року начальником Першого Приморського відділ ДВС у м. Одесі (а.с.40).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачем, так у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз фактично розпався, на примирення позивачка категорично не згодна, оскільки сторін по справі нічого не об`єднує, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

На підставі викладеного, з урахуванням норм права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст.. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, ст.ст.. 1, 2, 5, 10-13, 43. 44, 76-80, 81, 89, 223, 241, 247, 258, 263-265,268, 273, 354 ЦПК України; суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (остання відома адреса проживання: АДРЕСА_2 ), зареєстрований Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, 30.06.2018 року актовий запис № 274.

Повернути позивачу дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18.11.2020 року.

Суддя: Домусчі Л. В.