Справа № 344/9966/20
Провадження № 2/344/2912/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про визнання права власності на транспортний засіб,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області про визнання права власності на транспортний засіб.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05.08.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно з довідкою-рахунком серії ААЕ №377147 від 11.09.2015 він є власником мотоцикла марки KANUNI VIGOR рама № НОМЕР_1 , 18.12.2019 позивач звернувся до Територіального сервісного центру №2643 (м. Коломия, вул. Довбуша, 11/1) з метою проведення первинної реєстрації вказаного спеціалізованого напівпричіпу, однак в такій реєстрації транспортного засобу ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки документ, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, а саме довідка-рахунок серії ААЕ №377147 відсутня у переліку Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388.

Позивач вказує, що оскільки ним правомірно придбано транспортний засіб, мотоцикла марки KANUNI VIGOR рама № НОМЕР_1 в торгівельній організації, який ввезено на митну територію України з-за кордону, що підтверджується наданими суду доказами, однак внаслідок не знання про свій обов`язок реєстрації належного йому транспортного засобу таких дій щодо реєстрації не вчинив і виїхав за межі України на роботу. Після повернення позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом без належної реєстрації.

Позивач позбавлений можливості провести державну реєстрацію транспортного засобу і реєстрація такого в інший спосіб встановлений законом на даний час не можлива, і вважає, що таке право має бути визнано за ОСОБА_1 в судовому порядку, на підставі рішення суду.

Відповідач Регіональний сервісний центр МВС в Івано-Франківській області скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який до канцелярії суду надійшов 25.08.2020. Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві, який міститься в матеріалах справи. Зазначив, що державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників і є обов`язковим для всіх, а дії працівників РСЦ МВС щодо відмови у реєстрації були правомірними. На переконання сторони відповідача відсутні підстави для задоволення позову.

В судове засідання позивач не з`явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності, не заперечував щодо заочного розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву за змістом якої прохав розгляд спраи проводити без участі сторони вдповідача.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши норми матеріального права, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно до довідки-рахунка серії ААЕ №377147 від 11.09.2015, яка видана ОСОБА_1 , вбачається, що йому було продано і видано мотоцикл марки KANUNI VIGOR рама № НОМЕР_1 (а.с.11).

Як вбачається із відповіді від 27.12.2019 за №31/9/3/Ф-304-з-оп Територіального сервісного центру №2643 (м. Коломия, вул.Довбуша, 11/1) 18.12.2019 року ОСОБА_2 звернувся із заявою Ф-304-з-оп до начальника ТСЦ 2643 про проведення первинної реєстрації бувшого у вжитку транспортного засобу, однак йому було відмовлено у реєстрації в зв`язку з тим, що документ, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу, а саме довідка-рахунок серії ААЕ №377147 відсутня у переліку Постанови Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388(а.с.9).

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.20, 319, 328,392 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права власності.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 р. № 3353-ХІІ: «Державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і виданою реєстраційних документів та номерних знаків.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів включає в себе процес реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про зареєстровані транспортні засоби та їх власників».

Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. № 1388 (із змінами) (надалі - Порядок) встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків (п. 1 Порядку)

У п. 2 вказаного Порядку визначено, що цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

У п. 5 Порядку констатовано, що особи, які порушують цей Порядок, несуть відповідальність згідно із законом.

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (п. 8 Порядку).

Також у п. 8 Порядку передбачено перелік документів і вимоги до цих документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Так, у п.8 Порядку вказано :

Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух") ( 3353-12 ). Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 87 ( 87-2012-п ) від 13.02.2012, N 600 ( 600-2012-п ) від 27.06.2012, N 941( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: Абзац другий пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941( 941-2015-п ) від 18.11.2015; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1118 ( 1118-2015-п ) від 09.12.2015 \

договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; Абзац третій пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; Абзац четвертий пункту 8 із змінами,внесеними згідно з Постановою КМ N 610 ( 610-2013-п ) від 01.08.2013; в редакції Постанов КМ N 904 ( 904-2015-п ) від 09.11.2015, N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 1092 ( 1092-2017-п ) від 06.12.2017 \

нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; Абзац пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941

( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою; Абзац пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015; із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1118 ( 1118-2015-п ) від 09.12.2015, N 436 ( 436-2016-п ) від 13.07.2016, N 893 ( 893-2017-п ) від 22.11.2017 \

договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу; Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 436( 436-2016-п ) від 13.07.2016; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 893 ( 893-2017-п ) від 22.11.2017 \

свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; Абзац пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном; Абзац пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; Абзац пункту 8 в редакції Постанови КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

митна декларація ( 450-2012-п ) на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане органом доходів і зборів посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; Абзац пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 87 ( 87-2012-п ) від 13.02.2012, N 1081 ( 1081-2012-п ) від 28.11.2012, N 904 ( 904-2015-п ) від 09.11.2015 \

договір фінансового лізингу;

акт про проведені електронні торги або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем. Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 424 (424-2013-п ) від 19.06.2013; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 699 ( 699-2016-п ) від 11.10.2016 \

договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів; Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 637 ( 637-2018-п ) від 22.08.2018; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 871 ( 871-2020-п ) від 23.09.2020 \

Абзац пункту 8 виключено на підставі Постанови КМ N 436 ( 436-2016-п ) від 13.07.2016

У разі митного оформлення транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, які ввозяться на митну територію України, за електронною митною декларацією така декларація з накладеним кваліфікованим електронним підписом відповідальної посадової особи органу доходів і зборів передається за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційних систем органам МВС. Пункт 8 доповнено новим абзацом згідно з Постановою КМ N 87 ( 87-2012-п ) від 13.02.2012; із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 1081 ( 1081-2012-п ) від 28.11.2012, N 989 ( 989-2019-п ) від 04.12.2019 \

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається. Абзац пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ N 600 ( 600-2012-п ) від 27.06.2012, N 904 (904-2015-п ) від 09.11.2015 \

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

У разі проведення державної реєстрації транспортних засобів через центри надання адміністративних послуг документи, необхідні для отримання адміністративної послуги, приймаються з урахуванням положень інформаційної картки на таку послугу, яка надається сервісними центрами МВС органам, що утворили центри надання адміністративних послуг. Пункт 8 доповнено новим абзацом згідноз Постановою КМ N 1092 ( 1092-2017-п ) від 06.12.2017 \

Форма бланків актів приймання-передачі транспортних засобів підприємств - виробників таких засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, наведена в додатку 6. Абзац пункту8 в редакції Постанови КМ N 955 ( 955-2013-п ) від 25.12.2013; іззмінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 941 ( 941-2015-п ) від 18.11.2015 \

Абзац пункту 8 виключено на підставі Постанови КМ N 600

( 600-2012-п ) від 27.06.2012 \

Перша державна реєстрація мопедів, придбаних до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 р. N 1371 ( 1371-2009-п ) "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (Офіційний вісник України, 2009 р., N 101, ст. 3521), може проводитися без подання документів, що підтверджують правомірність їх придбання, за встановленою цим Порядком процедурою. Пункт 8 доповнено абзацомзгідно з Постановою КМ N 436 ( 436-2011-п ) від 20.04.2011 \

Отож, документ на який посилається позивач, а саме довідка-рахунок, як документ, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу і є підставою для подальшої державної реєстрації транспортного засобу відсутній у наведеному вище переліку.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що позивачем таких належних документів відповідачу представлено не було.

Окрім того суд вказує таке.

Як випливає з матеріалів справи за транспортним засобом KANUNI VIGOR , рама № НОМЕР_1 був закріплений транзитний номерний знак « НОМЕР_2 » (а.с. 12).

Дія транзитних номерів (номерних знаків для тимчасового використання на транспортних засобах) відповідно до чинного законодавства є обмеженою, і протягом цього обмеженого періоду з транзитними номерами дозволяється експлуатувати транспортний засіб по території Україні. Обмежений строк транзитних номерів передбачено для вирішення питань з постановкою транспортного засобу на облік і по закінченні строку транзитних номерів власник транспортного засобу повинен поставити свій автомобіль на облік та отримати відповідний номерний знак транспортного засобу (автомобільний номерний знак).

Власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі -власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортнізасоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини)(п. 7 Порядку).

При цьому, як випливає з матеріалів справи позивач продовжив користуватися транспортним засобом KANUNI VIGOR після його придбання, натомість реєстрацію транспортного засобу за собою не вчиняв, жодних документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного проведення державної реєстрації суду не подав.

Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно до пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За загальним правилом, передбаченим у ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно- правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства- суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Крім того, надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 15.11.1996р. у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, суд має виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03.04.2019р. у справі №653/126/17-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено, що встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Захист майнового чи немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов`язання утриматись від їх вчинення.

Так, позивач звертаючись до суду за захистом права, просив визнати за ним право власності на транспортний засіб у зв`язку із необізнаністю про обов`язок реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (норма на яку посилається позивач).

Позов про визнання права власності спрямований на усунення перешкод у здійсненні власником (чи титульним власником) свого права і виключення домагань на приналежне власнику майно за допомогою підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності, і застосований такий спосіб захисту свого права не може бути особою, право власності у якої на предмет спору не виникло, а лише може виникнути за результатми такого спору.

Право власності на транспортний засіб виникає з моменту його державної реєстрації, а не з моменту передачі автомобіля за договором купівлі-продажу, відповідне положення міститься у постанові КЦС Верхового Суду від 30 жовтня 2019 року по справі № 683/2694/16-ц.

В той же час згідно до позиції КАС Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.04.2018 по справі № 803/336/16 вбачається, що «18 листопада 2015 року Кабінетом Міністрів України була прийнята Постанова № 941 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань реєстрації транспортних засобів», яка безпосередньо стосується скасування використання довідки-рахунка при купівлі-продажу та оформлення транспортних засобів. У зв`язку з чим з 18 листопада 2015 року довідка-рахунок не являється документом - підставою для здійснення операцій з транспортним засобом та не підтверджує право власності. Посилання судів попередніх інстанцій, на те, що довідка-рахунок була видана позивачу 26 травня 2015 року, тобто до того як законодавство зазнало змін в частині її скасування, Верховний Суд вважає безпідставним, оскільки із заявою про реєстрацію транспортного засобу позивач звернувся в грудні 2015 року.»

У вказаній же цивільній справі позивач ОСОБА_1 звернувся про реєстрацію у грудні 2018 року.

Під час розгляду даної справи, суд констатує, що в розумінні статті 334 ЦК України, підставою набуття права власності на спірний транспортний засіб, аналізуючи матеріали справи буде не лише момент передачі транспортного засобу, а й відповідна його реєстрація.

Відповідно до статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В даному ж випадку законом прямо передбачена державна реєстрація транспортного засобу.

Позивач, не дотримавшись приписів вищевказаних нормативно-правових актів просить суд позов задовольнити, однак у суду відсутні достатні правові підстави для задоволення позову з підстав визнання права власності за позивачем.

При цьому посилання позивача на незнання про свій обов`язок реєстрації належного йому транспортного засобу суд відхиляє виходячи із загального принципу права, що закріплений в частині 1 статті 68 Конституції України, де вказано, що Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. А презумпція знання законодавства, закладена ще у римському праві констатує - Ignorantia juris non excusat незнання закону не вибачається, а кожен вважається таким, що знає закони.

Розподіл судових витрат підлягає проведення в порядку ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.41, 129 Конституції України, ст.ст.5, 10, 12, 19, 77, 81, 141, 263-265,268, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.В. Шамотайло