Єдиний унікальний номер справи 473/3876/19 Доповідач в апеляційній інстанції Лисенко П.П.
Провадження № 22-ц/812/334/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 лютого 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце її розгляду, переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області, постановлену 23 грудня 2019 року в приміщенні цього ж суду, під головуванням судді Ротар М.М., за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 , витрат з оплати правничої допомоги по цивільній справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області Омельчук Ірина Миколаївна, ОСОБА_1 , КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и л а :

11 вересня 2019 року фізична особа-підприємць ОСОБА_3 пред`явив до ОСОБА_4 вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

29 квітня 2003 року ТОВ «Фаворит» отримало свідоцтво про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 .

11 грудня 2006 року рішенням засновників ТОВ «Фаворит» вирішено ліквідувати товариство та переоформити право власності на вказане майно, по Ѕ частці нежитлового приміщення на засновників - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до висновку КП «Вознесенськоке МБТІ» їм запропоновано оформити на себе право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_2 .

29 листопада 2007 року на підставі рішення Вознесенської міської ради за вказаними співвласниками було зареєстровано право власності в рівних частках на вказане нежитлове приміщення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер., а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер і ОСОБА_5

24 жовтня 2016 року ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом.

Спадщина на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частки нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , належної спадкодавцю на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Вознесенської міської ради Миколаївської області 29 листопада 2017 року.

Вважаючи, що ОСОБА_4 не законно набув право власності на Ѕ частку нежитлового приміщення, позивач просив визнати недійсним свідоцтво про прийняття спадщини за законом від 24 жовтня 2016 року.

28 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, її довірителя.

Заяву обґрунтовувала тим, що на підставі договору купівлі продажу від 09 жовтня 2018 року, укладеному між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , остання стала власником спірної частини нежитлового приміщення, а тому вона вважає, що повинна бути залучена до участі у вказаній справі.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог, ОСОБА_1 та КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації».

03 грудня 2019 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява з клопотанням про закриття провадження у справі, на підставі ст. 206 ЦПК України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року судом прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4

09 грудня 2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшла до суду заява про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат з оплати правничої допомоги в розмірі 1 800 гривень.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року, відмовлено третій особі в задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_3 витрат з оплати правничої допомоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставини справи та неправильне застосування положень матеріального закону, просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нову про задоволення заяви.

Апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд 1 інстанції виходив з того, що вона не є стороною в даному цивільному позові, а тому витрати на правничу допомогу не підлягали відшкодуванню.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду, не погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом І інстанції, вважає їх, необґрунтованими й незаконними.

За Конституцією України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до ч. 12 ст. 141 ЦПК України судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 11 вересня 2019 року фізична особа-підприємць ОСОБА_3 пред`явив до ОСОБА_4 позов про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.2-7).

28 жовтня 2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло до суду клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог (а.с.114-115), оскільки вимоги стосувалися майна, власником якого вона стала за цивільно-правовою угодою.

Для належного захисту свого цивільного права, ОСОБА_1 уклала договір про правову допомогу, у зв`язку з чим понесла трати на оплату роботи адвоката у розмірі 1 800 гривень.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 листопада 2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи без самостійних вимог: ОСОБА_1 та КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.123).

03 грудня 2019 року від ОСОБА_3 до суду надійшла заява про закриття провадження у справі, на підставі ст. 206 ЦПК України (а.с.132).

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 грудня 2019 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову до ОСОБА_4 (а.с.135).

09 грудня 2019 року від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , з посиланням на вимоги ч.3 ст.142 ЦПК України, надійшла до суду заява про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат з оплати правничої допомоги в розмірі 1 800 гривень, (а.с.137-139).

Підставою такого, є та обставина, що саме позивач ініціював позов, від якого ОСОБА_1 вимушена була захищатися та нести трати на правничу допомогу, але потім від нього відмовився.

На підтвердження витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 надала договір про надання правової допомоги від 05 листопада 2019 року, рахунок за наданні послуги від 03 грудня 2019 року з описом наданих послуг та вартості кожної з них окремо, а також кількість годин, витрачену на кожну з цих послуг, квитанцію від 03 грудня 2019 року на суму 1 800 гривень (а.с.140-143).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).

Враховуючи наведене, та вважаючи витрати ОСОБА_1 на правничу допомогу доведеним та обґрунтованими, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 у повному обсязі і стягненні з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 1 800 гривень, витрачених тою на оплату правничої допомоги.

Керуючись ст. 367, 368, 376, 379 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 грудня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 800 (одна тисяча вісімсот) гривень на відшкодування витрат з оплати правничої допомоги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П.Лисенко

Судді: О.О. Ямкова

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 11 лютого 2020 року.