Провадження № 22-ц/801/1954/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 рокуСправа № 127/13358/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І. М.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Жукова В. П.; представника відповідача адвоката Роя В. Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими,

Рішення ухвалила суддя Медяна Ю. В.

Рішення ухвалено о 15.48 год в м. Вінниці

Дата складання повного тексту рішення не відома,

Встановив:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, мотивуючи свої вимоги тим, що з метою отримання банківських послуг він звернувся до відповідача та підписав анкету-заяву № б/н від 17 грудня 2012 року про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої йому у користування було надано платіжну картку із встановленим на неї кредитним лімітом у розмірі 5000 грн.

Він скористався частиною кредитного ліміту, проте не зміг своєчасно та в повному обсязі сплатити відсотки за користування кредитом, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року у справі № 127/13438/16-ц, яке набрало законної сили 27 вересня 2016 року, стягнуто з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року у розмірі 11 418,75 грн., з яких: 5573,54 грн. заборгованість за кредитом, 5266,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 579,05 грн. штраф (процентна складова), а також 1242,88 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Зазначене рішення суду ним виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим 21 серпня 2018 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Куцулимою Г. С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54584211.

Незважаючи на виконання ним судового рішення та повне погашення заборгованості відповідач продовжує нараховувати до сплати відсотки за користування кредитом та штрафи. За наданою банком інформацією станом на 10 січня 2019 року розмір його заборгованості перед банком становить 82 466,15 грн., що більш ніж у 16 разів перевищує суму отриманого ним кредиту, і цей борг щомісячно зростає.

Пред`явлення відповідачем вимоги про дострокове стягнення заборгованості та реалізація такого права через судове рішення, яке набрало законної сили, призвело до того, що кредитний договір № б/н від 17 грудня 2012 року припинив свою дію, а банк втратив можливість нарахування та стягнення відсотків за кредитним договором. Повне виконання рішення суду, яким достроково стягнуто кредитні кошти на користь банку, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора, свідчить про те, що кредитні правовідносини між ним та відповідачем припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, у зв`язку з чим відповідач як кредитор втратив право на стягнення щомісячних платежів, відсотків, штрафних санкцій після припинення кредитних правовідносин.

У зв`язку з цим просив визнати кредитні правовідносини між ним та АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року припиненими.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання кредитних правовідносин припиненими відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, пославшись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції не врахував, що між позивачем та відповідачем не було укладено кредитного договору, а кредитні правовідносини були оформлені шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 17 грудня 2012 року. Також судом не враховані правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідач АТ КБ «Приватбанк» відзиву на апеляційну скаргу не надав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якого отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 5000 грн.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року у цивільній справі № 127/13438/16-ц, яке набрало законної сили 27 вересня 2016 року, стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року у розмірі 11 418,75 грн., з яких: 5573,54 грн. заборгованість за кредитом, 5266,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 579,05 грн. штраф (процентна складова), а також 1242,88 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору (а. с. 65-70).

21 серпня 2018 року державним виконавцем Замостянського відділу ДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Куцулимою Г. С. на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 54584211 з виконання виконавчого листа № 127/13438/16-ц, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 01 грудня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в розмірі 12 661,63 грн. (а. с. 63-64).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 10 січня 2019 року № DO3BO66J1L6MVDRT ОСОБА_1 станом на 10 січня 2019 року має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» за такими договорами: № НОМЕР_1 , угода № SAMDN1495 від 15 жовтня 2015 року 560,42 грн.; № НОМЕР_2 , угода № SAMDNWFC4 від 24 вересня 2014 року 79 948,68 грн.; № НОМЕР_3 , угода № SAMDN1884 від 13 жовтня 2011 року 1957,05 грн. (а. с. 58).

У відповідь на звернення ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанк» листами від 01 листопада 2018 року № 20.1.0.0.0/7-181002/1362 та від 29 січня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190114/1175 повідомило позивача про те, що на дату звернення банком до суду із позовною заявою про стягнення суми заборгованості за кредитом, а також впродовж строку від дати звернення до суду до дати повного виконання рішення суду зобов`язання за кредитним договором не було виконано повністю (не повернута вся сума отриманого кредиту і відсотки за його користування, а також інші передбачені договором суми), на неповернену суму кредиту продовжувалось нарахування відсотків за його користування. Як наслідок, незважаючи на виконання рішення суду і погашення суми боргу, обчисленої на дату звернення банком до суду, на даний час за кредитним договором існує заборгованість, яку банк не має можливості списати (а. с. 59-60, 61-62).

Відмовляючи у задоволенні вимоги про визнання кредитних правовідносин між позивачем і відповідачем припиненими, суд першої інстанції виходив із того, що такі позовні вимоги є необґрунтованими та із того що боржник ОСОБА_1 заочне рішення суду від 15 вересня 2016 року, яким стягнуто з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року у розмірі 11 418,7 грн., виконав 21 серпня 2018 року, проте правовідносини між сторонами не припинялися, що не позбавляє права кредитора на нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України за час невиконання такого рішення суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Пунктом 7 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення правовідношення.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виконання зобов`язання виступає підставою припинення лише тоді, коли проведене належним чином, тобто не тільки відповідає встановленим вимогам (статті 526-545 ЦК України), а й прийняте кредитором. Неналежне виконання договору не призводить до припинення зобов`язання.

Належне виконання зобов`язання має підтверджуватися належними і достовірними доказами.

Зі змісту рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2016 року у цивільній справі № 127/13438/16-ц вбачається, що судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року в загальній сумі 11 418,75 грн., яка склалася станом на 31 березня 2016 року.

Стягнуту рішенням суду суму заборгованості позивач повністю сплатив відповідачу лише 21 серпня 2018 року, про що свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 54584211 від 21 серпня 2018 року.

Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи у пункті 17 постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, зобов`язання припиняється з підстав, передбаченим договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Для учасників зобов`язальних правовідносин важливим є реалізація основної мети зобов`язання. Досягнення цієї мети пов`язується не тільки з виконанням певних дій, а й з необхідністю відповідати іншим якісним показникам, якими загалом можна об`єднати поняттям належного виконання.

Таким чином апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання кредитних правовідносин припиненими, зважаючи на те, що позивач рішення суду від 15 вересня 2016 року, яким з нього стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 грудня 2012 року, виконав 21 серпня 2018 року, тобто майже через два роки після ухвалення такого рішення, що вказує на неналежне виконання боржником своїх зобов`язань, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» має право на отримання від позивача сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за весь час невиконання ним судового рішення.

Доводи апеляційної скарги в тому, що суд першої інстанції не врахував, що між позивачем та відповідачем не було укладено кредитного договору, а кредитні правовідносини були оформлені шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 17 грудня 2012 року, є безпідставними, оскільки за змістом оскаржуваного рішення суд першої інстанції встановив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі анкети-заяви б/н від 17 грудня 2012 року.

Доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції правових висновків, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, також не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеній постанові сформульовано правовий висновок у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, де Велика Палата Верховного Суду, зокрема, зазначає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

На відміну від вказаної справи, у цій справі встановлено інші обставини та інший предмет позову, зокрема те, що позивач просив визнати кредитні правовідносини припиненими у зв`язку з виконанням проведеним ним належним чином.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. В. Сопрун
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року