Справа №442/2850/20
Провадження №2/442/863/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Грицай М.М.,

з участю секретаря - Антоненко В.О.,

представника позивача - адвоката Вернієвської О.Б.,

представника третьої особи - Яким І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дрогобичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивує тим, що 25.08.2011 вона уклала шлюб з ОСОБА_2 . У них народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3 . Відповідач особисто від народження доньки участі в її житті не приймає. У пологовому будинку вона знаходилась 7 днів, а відповідач жодного разу не з`являвся. Після виписки додому, її з дитиною привезла сестра відповідача і за сумісництвом хресна мати дитини. З пологового будинку вона з дитиною поїхала саме в дім останньої у зв`язку із тим, що вже на той час, перебуваючи ще в шлюбі, вони разом не проживали. На це були вагомі причини: агресивна неконтрольована поведінка відповідача. Ще до народження дитини вони близько місяця проживали разом на орендованій квартирі. На 7-8 місяці її вагітності відповідач, перебуваючи в агресивному стані, спричиненому регулярним вживанням алкогольних та наркотичних речовин, побив її вагітну та зруйнував квартиру. Після того вона сама, а потім уже з дитиною, проживали окремо. Коли дитині виповнився 1 рік, вона дала іще один шанс на збереження їхньої сім`ї і вони спробували жити разом, але, на жаль, це не дало позитивних результатів. У відповідача стався черговий напад неконтрольованої агресії, під час якого її з дитиною на руках повалив на землю і почав бити кулаками. Саме цей момент став вирішальним в їхніх сімейних стосунках. Це було чітке усвідомлення загрози життю дитини. На даний час шлюб між ними розірвано, відповідачу присуджені аліменти на утримання дитини. Проте, останній рішення суду не виконував і сплачував аліменти раз у пів року для того, щоб уникнути кримінальної відповідальності. Протягом п`яти років відповідач взагалі не сплачував аліменти, що призвело до заборгованості, яка згодом частково була погашена його сестрою. На сьогоднішній день аліменти сплачуються нерегулярно, а загальна сума заборгованості становить 11961,04 грн. З трьох років дитина батька не бачить, а останній нею зовсім не цікавиться. Дитина відповідача не знає і не сприймає за батька, про що свідчить висновок психолога. У 2016 році відповідача було оголошено в розшук. В 2017 році вона вже зверталася до суду про позбавлення батьківських прав відповідача, але на численні прохання його сестри, заява була залишена нею без розгляду. У травні 2020 року відносно нього відкрито кримінальне провадження за злісне ухилення від сплати аліментів. На сьогоднішній час поведінка відповідача по відношенню до дитини не змінилася і він продовжує ухилятися від виконання свого батьківського обов`язку. Вважає, що встановлена винна поведінка та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а тому, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, змушена звернутись з даним позовом до суду.

Позивач у судове засідання не з`явилася, однак, її представник - адвокат Вернієвська О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просить їх задоволити. Зазначила, що відповідач взагалі не цікавиться ні навчанням, ні лікуванням, ні вихованням дитини, більше п`яти років не сплачує аліменти, що в сукупності свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Звертає увагу, що у зв`язку із виниклою заборгованістю по аліментах відповідач оголошувався в розшук. Його обґрунтування у відзиві з приводу того, що позивач живе на кошти, які відповідач сплачує як аліменти, не відповідають дійсності. Останній долучив витяг з реєстру боржників, який створений по невірним параметрам запиту, в тому числі, дати його народження. Посилання відповідача на те, що позивач забороняє йому бачитися з дитиною, вважає безпідставними, оскільки із вказаним питанням він до органу опіки чи суду не звертався. Поведінка відповідача призводить до глибоких душевних страждань дитини, що стверджується висновком психолога. Позивачка не спілкується з відповідачем, а тому зверталася до його сестри, яку просила поговорити з останнім з приводу надання ним дозволу на виїзд дитини за кордон. Згодом сестра їй повідомила, що відповідач погодиться надати дозвіл лише у випадку, якщо вона відмовиться від стягнення з нього аліментів та заборгованості по них. З приводу висновку Органу опіки та піклування зазначила, що таким не взято до уваги відношення відповідача до питання позбавлення його батьківських прав, оскільки ОСОБА_2 вказав, що йому байдуже.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про місце, день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення на сайті "Судова влада" та рекомендованою кореспонденцією.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Позовні вимоги не визнав. Зазначив, що доводи позивачки не відповідають дійсності, є надуманими та безпідставними. Стверджує, що любить свою дочку та хоче спілкуватися з нею, однак, перепоною є його колишня дружина.

Представник третьої особи ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Додатково зазначив, що питання позбавлення ОСОБА_2 розглядалося Органом опіки та піклування ще у 2016 році. Проте, після звинувачень обох батьків у вживанні наркотичних засобів, останніх було зобов`язано надати медичні довідки, чого зроблено не було. У 2019 та 2020 роках спеціалісти виїжджали за місцем проживання дитини, де були встановлені належні умови для її проживання. Коли з`ясовувались усі обставини участі батька в житті доньки, тоді від останнього надходила заява щодо зустрічей з дитиною. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, а дитина повинна мати право на батьківське виховання, Орган опіки та піклування дійшов висновку про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Доповнив, що висновок психолога ними не аналізувався. З 2016 року по теперішній час стосунки між батьком та дитиною не змінилися. Питання позбавлення батьківських прав тривалий час не вирішувалось через неявку сторін до Органу опіки та піклування.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батьками є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Як вбачається з копії рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.06.2013, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано та вирішено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 550 гривень щомісячно, починаючи з 02.04.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.10.2016, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, оголошено в розшук на підставі подання державного виконавця, на примусовому виконанні у якого знаходилось виконавче провадження щодо стягнення з відповідача аліментів.

З розрахунку заборгованості по аліментах від 13.05.2020 вбачається, що ОСОБА_2 , станом на 04.05.2020 заборгував стягувачу ОСОБА_1 аліменти в сумі 11961,04 гривень.

Згідно довідки №01-17-39 від 19.02.2020, виданої Ліцеєм №2 Дрогобицької міської ради Львівської області, ОСОБА_2 - батько учениці 2-А класу ОСОБА_3 , не цікавиться навчанням та вихованням дитини, до школи жодного разу не з`являвся.

З акту обстеження умов проживання, складеного комісією Служби у справах дітей, за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , забезпечена усім необхідним для належного виховання та проживання.

У своїх заявах сусіди ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від 18.02.2020 стверджують, що батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, за місцем проживання дитини ніколи не бачили, дитиною опікуються мати, дідусь та бабуся.

Як вбачається з висновку лікаря-спеціаліста від 19.02.2020, дитина ОСОБА_3 у супроводі батька жодного разу на медичний огляд не з`являлася, станом здоров`я дитини не цікавився.

Як вбачається з довідки від 21.02.2020 практичного психолога ОСОБА_8 щодо психічного розвитку, психоемоційного стану та стану взаємин з оточуючим соціальним середовищем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внутрішньо емоційна ситуація дитини вивчалась за допомогою методики «Малюнок сім`ї». За підсумками такої було з`ясовано, що дитина «викреслила» батька зі свого життя. Психолог, підсумовуючи зазначив, що теперішній віковий період у розвитку ОСОБА_3 є надзвичайно складним і відповідальним, чутливим до несприятливих чинників. Діти у цьому віці дуже чутливі до негараздів у сімейних стосунках. Слід взяти до уваги неприємні переживання матері і дитини щодо неприйнятної поведінки ОСОБА_2 у стосунках із ними.

З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 18.06.2020 вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1, стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради № 123 від 18.06.2020.

З висновку також вбачається, що ОСОБА_2 на засідання комісії не прийшов, мотивуючи його відсутністю в Україні. Проте, з відповіді Державної прикордонної служби України від 04.11.2020 вбачається, що відповідач востаннє в`їхав в Україну 17.05.2020, після чого, відповідно не перетинав кордону.

Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України, з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі, за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

За змістом роз`яснень, п.п. 15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні.

Суд вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2 , і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей.

Як зауважив Європейський Суд з прав людини у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві», слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04).

11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати, зокрема, два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Судом встановлено, що відповідач свідомо нехтує та взагалі відмовився від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не цікавиться її долею та не підтримує з нею зв`язку, участі у її вихованні та розвитку не приймає, матеріально не допомагає, тобто жодного контакту з дитиною не підтримує, що стверджується доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Під час розгляду даної справи встановлено, що відповідач не вживає заходів на відновлення відносин з дитиною, тобто, він не тільки ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а й свідомо не бажає їх виконувати, тому суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, направлений на позитивний результат у її долі.

Враховуючи вищезазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а лише вважає за доцільне роз`яснити останньому положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття.

Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, приходить до висновку, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та його небажання виховувати дитину, а позбавлення його батьківських прав насамперед є способом захисту інтересів дитини, її психологічну стану, направлений на позитивний для неї результат. Відтак, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 7, 10, 81, 141, 263-266 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відмінність тексту резолютивної частини повного рішення щодо стягнення судового збору з текстом резолютивної частини короткого рішення, спричинена виправленням, яке слід вважати вірним (у відповідності до ч.7 ст.259 ЦПК України).

Повний текст рішення складено 13.11.2020.

Суддя Грицай М.М.