Дата документу 10.11.2020 Справа № 336/1810/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 336/1810/20 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ 22-ц/807/3223/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Базикіна С.О.

розглянувши апеляційну скаргу акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року по справі за позовом акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3-я особа - райадміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року позов визнано неподаним та повернуто.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" звернувся з позовом до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 3-я особа - райадміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.

Суд першої інстанції залишив позов без руху, оскільки позов на думку суду не відповідав вимогам цивільного процесуального законодавства, в порушення ст. 177 ЦПК, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», були відсутні підтвердження зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Крім того, в платіжному дорученні не вірно зазначений код класифікації доходів бюджету, позивачу ухвалою від 27.05.2020 року для усунення перелічених недоліків надано строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення йому ухвали. Ухвалу суду позивач отримав 08.07.2020 року.

Позивач надав суду підтвердження зарахування до державного бюджету коштів у сумі 7684,00 грн. згідно платіжного доручення № 8 від 15.01.2020 року, але позивач при зверненні до суду з позовом сплатив 2102,00 грн. згідно платіжного доручення № 7 від 06.04.2020 року.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважав невиконаними вимоги щодо приведення позову у належний стан та визнав позов неподаним, повернув його позивачеві.

Натомість судова колегія вважає, що повернення позову не було виправдане з огляду на те, що позивач надав докази сплати судового збору з значенням призначення платежу у відповідності з інформацією, розміщеною на судовому сайті.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

У даній справі позивачем було долучено платіжне доручення, правильність відомостей у якому могла бути предметом окремого дослідження у разі виникнення сумніву.

За таких обставин оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2020 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков