Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2020 Справа №607/22716/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Шаталюка А.О.

позивача та її представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Перша тернопільська державна нотаріальна контора про встановлення батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання батьківства. Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився ОСОБА_7 у свідоцтві про народження якого зазначено відомості про батька, як ОСОБА_8 . Запис про батька у свідоцтві про народження її сина ОСОБА_7 був здійснений зі слів матері, в порядку ч.1 ст.135 СК України. Позивач не перебувала ні з ким у шлюбі. Позивач вважає, що батьком неповнолітнього ОСОБА_7 є ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, 07 квітня 2993 року шлюб між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , який був укладений 07.09.1986 року розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 07 квітня 1993 року. Від даного шлюбу у ОСОБА_9 із ОСОБА_3 народилось двоє дітей, а саме: відповідачі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначила, що позивач ОСОБА_1 у 2001 році познайомилась із ОСОБА_9 , в певний період вони зустрічались та у них виникли близькі стосунки, наслідком яких було народження у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_7 . За свого життя, ОСОБА_9 визнавав себе батьком ОСОБА_7 , приймав активну участь у його вихованні, дбав про навчання та розвиток дитини, надавав матеріальну допомогу, що підтверджено доказами наданими з навчальних закладів. Також, 17.10.2013 року ОСОБА_9 склав на випадок своєї смерті заповітне розпорядження, відповідно до якого належну йому на праві приватної власності 41/50 частки приміщення під літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_7 . Крім цього, ОСОБА_9 проводив часто дозвілля із ОСОБА_7 , що підтверджено доданими світлинами. Крім цього, 05.05.2011 року ОСОБА_9 за час свого життя звертався до медичної лабораторії з метою підтвердження свого біологічного батьківства по відношенню до ОСОБА_7 та згідно з результатами дослідження вірогідність його батьківства становить 99,9999%, що підтверджується актом про біологічне батьківство від 02.06.2011 року №МG02998, складеним ТОВ «Медікал Геномікс». Аналогічне дослідження було проведено й щодо біологічного батьківства ОСОБА_9 по відношенню до його дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно з результатами дослідження вірогідність його батьківства становить 99,99997%, що підтверджено актом №МG02998, складеним ТОВ «Медікал Геномікс». Визнання батьківства ОСОБА_9 породжує для ОСОБА_7 юридичні наслідки, які необхідні для реалізації його особистих немайнових та майнових прав, зокрема, право на успадкування майна за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_9 , яке не охоплене складеним заповітом. Враховуючи наведене, позивач просить встановити, що громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2710 від 19 листопада 2010 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Крім цього, позивач просить стягнути у його користь витрати на правову допомогу у розмірі 12500 грн., а також судовий збір.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та їх представник відзиву на позов не подавали.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Перша тернопільська державна нотаріальна контора письмових пояснень щодо позову не подавали.

24 грудня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом у даній справі за клопотанням представника позивача призначалась судова молекулярно-генетична експертиза на вирішення якої було поставлено запитання: Чи є біологічна спорідненість (наявність спільного батька) між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яку не проведено у зв`язку із відмовою у її участі відповідачів.

12 березня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання за наслідками якого закрито підготовче провадження у даній справі, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Також пояснили, що відповідачі свідомо ухилилась від призначеної судом судово-генетичної експертизи, а тому в силу вимог ст.109 ЦПК України просять визнати факт біологічного батьківства ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 для з`ясування якого таку експертизу було призначено.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та їх представник ОСОБА_5 , а також представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовних вимог не визнали, вважає їх безпідставними та необгрунтованими, у позові просить відмовити за їх недоведеністю. Крім цього, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зазначили, що їм не було відомо, що за життя у ОСОБА_9 були близькі відносини із позивачкою від яких у неї ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_7 батьком якого є ОСОБА_9 .. Також просять суд не брати до уваги дані, зазначені у акті - заключенні про біологічне батьківство від 02.06.2011 року №МG02998, складеним ТОВ «Медікал Геномікс», оскільки оригіналу зазначеного акту суду не надано, а у ньому зазначено, що дослідження проводилось щодо біологічного батьківства ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_15 , а не ОСОБА_7 . Крім цього, таке дослідження проводилось без урахування усіх необхідних процедур, а саме встановлення осіб, які брали участь у ній, а також забір генетичного матеріалу.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), Перша тернопільська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явились, подавши суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 19.11.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. У графі батько зазначений « ОСОБА_8 », у графі мати - « ОСОБА_1 ».

Як вбачається із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_10 , про що складено відповідний актовий запис за №874.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження згідно з частиною першою статті 135 СК України, сформованого 19.11.2010 року стосовно народження ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відомості про батьків зазначено: батько дитини - ОСОБА_8 , мати дитини - ОСОБА_1 . Відомості про батька дитини записані за вказівкою матері згідно з ч.1 ст.135 СК України.

Як слідує із довідки, виданої директором Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №14 ім.Б.Лепкого Тернопільської міської ради, з вересня 2017 року ОСОБА_7 навчається у Тернопільській ЗОШ І-ІІІ ступенів №14. Його батько, ОСОБА_9 брав активну участь у вихованні свого сина, учня 2 класу - ОСОБА_7 , приходив на перший дзвоник, відвідував заходи за його участю, цікавився навчанням свого сина.

Як вбачається із довідки виданої 14.06.2019 року Тернопільським дошкільним навчальним закладом №36 Тернопільської міської ради, ОСОБА_7 відвідував Тернопільський дошкільний навчальний заклад №36 Тернопільської міської ради з 03 вересня 2013 року по 31 серпня 2017 року. В період відвідування ДНЗ №36 ОСОБА_7 , його батько, ОСОБА_9 брав участь у вихованні вказаної дитини, зокрема цікавився успіхами і розвитком сина, відвідував заходи, які організовували в закладі, а також забирав сина разом із бабусею із дитячого садка.

Рішенням Тернопільського міськрайсуду від 07.04.1993 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 07.09.1986 року Тернопільським відділом ЗАГС, актовий запис №1214, розірвано. Неповнолітню дитину залишено на вихованні з матір`ю.

Відповідно до складеного 17 жовтня 2013 року заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Костецьким Ю.Г., ОСОБА_9 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому на праві приватної власності житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належне йому на праві приватної власності будинковолодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належне йому на праві приватної власності приміщення магазину будівельної кераміки №1, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, місто Тернопіль, вул..Лозовецька, будинок №2 та належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 та належну йому на праві приватної власності земельну ділянку площею 0,063 га, цільове призначення якої - житлової забудови і комерційного використання; кадастровий номер 030080009, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 заповів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; належну цьому на праві приватної власності 41/50 частку приміщення під літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_1 суду пояснила, що вона працювала на фірмі, яку очолював ОСОБА_9 . З 2009 року перебувала із ним у близьких відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_12 у неї народився син ОСОБА_7 та вона повідомляла ОСОБА_9 про те, що це його дитина. ОСОБА_9 ніс витрати, пов`язані із народженням ОСОБА_7 У 2011 році ОСОБА_9 на своє бажання провів генетичну експертизу про своє біологічне батьківство у ТОВ «Медікал Геномікс», яка підтвердила біологічне батьківство ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_9 цікавився життям сина ОСОБА_7 , часто відвідував його за місцем проживання, дошкільний заклад, а в подальшому школу, у яких навчався ОСОБА_7 , приходив на перше вересня, що підтверджено наданими нею світлинами фотофіксації даної події. У 2013 році вчинив заповіт у користь ОСОБА_7 .

Зазначені обставини знайшли своє відображення у поясненнях свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які повідомили, що були очевидцями того, як ОСОБА_9 неодноразово приїзджав до них у с.Наварія Львівської області разом із ОСОБА_1 та разом проводили свій час. Крім цього зазначили, що під час святкування дня народження у малолітнього ОСОБА_7 увесь час бачили на ньому ОСОБА_9 , який дарував йому подарунки та називав своїм сином, а малолітній кликав його татом.

Будучи допитаними в судовому засіданні ОСОБА_18 , ОСОБА_19 суду пояснили, що знають позивача близько десяти років та проживають по сусідству разом із нею. Були очевидцями того, як ОСОБА_9 неодноразово приходив до малолітнього ОСОБА_7 , проводив із ним час дозвілля, піклувався про нього, у тому числі приходив що шкільного закладу на перше вересня. Неповнолітній ОСОБА_7 називав ОСОБА_9 татом, а відповідно останній своїм сином. Також зазначили, що почали бачити ОСОБА_9 у квартирі ОСОБА_7 з 2010 року, в подальшому їм стало відомо зі слів ОСОБА_1 , що малолітній ОСОБА_7 є вином ОСОБА_9 , що було підтверджено проведеною ним у 2011 року генетичною експертизою.

Будучи допитаним в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зазначили суду, що позивач працювала на підприємстві, яке належало ОСОБА_9 з 2009 року. Заперечили обставини, що ОСОБА_9 проводив свій час із позивачем, у тому числі наявність між ними близьких стосунків. ОСОБА_9 постійно проживав разом із своєю сім`єю, у тому числі із дружиною та дітьми.

Як вбачається із фототаблиць, які надала позивач у якості доказів на підтвердження своїх вимог, на них зафіксовано, що ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивач ОСОБА_1 та її неповнолітній син ОСОБА_7 проводили разом свій вільний час, у тому числі на початку начального року під час відвідування неповнолітнього ОСОБА_7 у навчальному закладі, що узгоджується із показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_1 , інформацією викладеній у довідці Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №14 ім.Б.Лепкого.

Судом з`ясовано, що біологічними дітьми ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідачі у даній справі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що визнається та підтверджено у судовому засіданні відповідачами ОСОБА_4 , їх матір`ю ОСОБА_3 та представником відповідача ОСОБА_6 .

В силу вимог ч.2 ст.128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до вимог ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Підставою для визнання батьківства є відомості, що засвідчують саме походження дитини від певної особи.

Судом з метою з`ясування обставин у справі, сприяння позивачу у з`ясуванні обставин, які підлягають доказуванню, за клопотанням представника позивача, 24 грудня 2019 року у даній справі призначалась судова молекулярна-генетична експертиза, з метою встановлення біологічної спорідненості (наявність спільного батька) між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на вирішення якої було поставлено запитання: Чи є біологічна спорідненість (наявність спільного батька) між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?.

На виконання призначеної судом експертизи, судовим експертом Пасовичем О.Б. 22.01.2020 року було подано суду клопотання за №14/56/Кл-1 відповідно до якого експерт просив про надання у розпорядження експерта зразків біологічного матеріалу (крові, букального епітелію, кісткових чи тканинних решток) померлого ОСОБА_20 . Крім цього зазначив, що спорідненість між різностатевими особами по батьківській лінії можна встановити шляхом дослідження та порівняння ДНК-профілю імовірного батька з ДНК профілями дітей. В результаті дослідження можливим буде висловитись про наявність чи відсутність біологічної спорідненості між особою, яка є імовірним батьком та кожною з осіб, що є імовірними дітьми.

Під час вирішення зазначеного клопотання експерта, а також під час судового засідання, відповідачі у справі - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також їх представник, який є одночасно представником ОСОБА_6 зазначив, що сторона відповідачів відмовляється від проведення забору матеріалу для проведення ДНК тесту на батьківство, що також підтверджено інформацією наведеною у клопотанні представника відповідачів від 05 березня 2020 року (а.с.80), у тому числі шляхом проведення ексгумації трупа ОСОБА_9 з відібранням біологічних взірців, необхідних для проведення такої експертизи.

Таким чином, зазначену судову експертизу не було проведено внаслідок ухилення відповідачів та відмовою їх від своєї участі у ній, у тому числі шляхом надання біологічного матеріалу.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , а також ОСОБА_3 ухилились від своєї участі у проведенні призначеної судом зазначеної експертизи, наданні експертові зразків біологічного матеріалу, у тому числі померлого ОСОБА_20 , без надання якого провести експертизу не можливо. Також суд констатує, що проведення вказаної експертизи має для позивача вагоме значення, у тому числі для з`ясування усіх обставин, що засвідчують походження дитини ОСОБА_7 від ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права, зауважив, що «на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (Kalacheva v Russia, №3451/05 від 07.05.209 року).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогодні це єдиний метод точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини. Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ.

Зазначений висновок знайшов своє відображення у постанові ВС від 18 березня 2020 року у справі №592/4443/17.

В силу вимог ч.1 ст.109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або він іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як зазначив у пункті 9 своєї постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст.146 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Суд оцінивши, дослідивши та проаналізувавши докази, вважає, що позовні вимоги позивача про встановлення ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає до задоволення. При цьому суд, проаналізувавши докази у своїй сукупності вважає, що вони дають суду підстави зробити наведений висновок. При цьому, суд в силу вимог ч.1 ст.109 ЦПК України, визнає факт для з`ясування якого була призначена судова молекулярна генетична експертиза, оскільки відповідачі ухилились від своєї участі у її проведенні, наданні необхідного біологічного матеріалу, а висновок такої експертизи у даній справі має для позивача вагоме (вирішальне) значення. Також, суд не бере до уваги показання наданих у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що померлий ОСОБА_9 не є батьком дитини ОСОБА_7 , оскільки вважає, що зазначені покази не спростовують відносин, які склались між позивачем та ОСОБА_9 до народження ОСОБА_7 . Крім цього, суд зазначає, що покійний ОСОБА_9 після народження ОСОБА_7 брав активну участь у вихованні та піклуванні ОСОБА_7 , відвідував його дні народження, навчальні та дошкільні заклади. При цьому, суд констатує, що ОСОБА_9 за життя, тобто 17.10.2013 року склав заповіт, у користь своїх дітей та дружини, а також у користь неповнолітнього ОСОБА_7 , заповівши останньому нерухоме майно. Однак, суд не бере до уваги надані позивачем на підтвердження своїх вимог у якості доказу акт заключення про біологічне батьківство складене «Medikal genomics», оскільки у ньому зазначено прізвище особи по відношенню до якої проводилось біологічне батьківство ОСОБА_9 , як « ОСОБА_21 », а тому на думку суду, зазначений доказ не може свідчити про батьківство ОСОБА_9 по відношенню до ОСОБА_7 та є неналежний. Крім цього, як зазначено у самому акті, вся інформація про асоціації імен надана замовником в лабораторію, а взірці ДНК не були взяті із дотриманням вимог проведення судових експертиз.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом встановлення, що громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2710 від 19 листопада 2010 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області. Крім цього, суд вважає, що слід зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), з урахуванням вимог Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 за №2710 від 19 листопада 2010 року, складеного Тернопільським міським відділом РАЦС, вказавши батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_9 , громадянина України.

Відповідно до ч. ч.1 та 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати, пов`язані із проведенням експертизи.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 29 січня 2020 року у справі № 367/4910/17-ц та від 02 березня 2020 року у справі № 370/27/16-ц.

Компенсація витрат на правову допомогу у цивільних справах здійснюється виходячи із часу, протягом якого така допомога надавалась у судовому засіданні, під час вчинення окремої процесуальної дії чи ознайомлення з матеріалами справи в суді, при складанні процесуальних документів, наданні інших необхідних для представництва та захисту прав замовника послуг.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З 15 грудня 2017 року ЦПК України запроваджено нові правила компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

1. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

2. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

3. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до вимог ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторони, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Вародою П.Б. надано такі документи:

- договір про надання правничої допомоги від 13 вересня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- копію квитанції до прибуткового касового ордера №92 від 13.09.2019 року про сплату позивачем на виконання договору про надання правової допомоги від 13.09.2019 року коштів на суму 12 500 грн.

Суд, вирішуючи питання розподілу витрат, має врахувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних із сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмету спору. У зв`язку з наведеним, суд з врахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Також, такий розмір витрат має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Крім цього, суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування витрат, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст..41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованими. У рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулось рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до ст..11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмету спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд вважає, що розмір заявлених позивачем судових витрат, понесених на професійну правову допомогу адвоката у сумі 12 500 грн. є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва в суді (участі у судових засіданнях), підготовкою та поданням позову. Крім цього, суд констатує, що ні позивачем, ні його представником суду не подано переліку таких витрат, часу затраченого адвокатом на виконання своїх зобов`язань, у тому числі підготовку позовної заяви, а тому, суд вважає, що такий розмір не відповідає критеріям обґрунтованості та пропорційності по відношенню до предмету спору. Самий же договір про надання професійної правничої допомоги від 13.09.2019 року містить лише загальні положення та повноваження, які надає позивач своєму представнику під час розгляду даної справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума витрат на правову допомогу, яку слід стягнути із відповідачів у солідарному порядку у користь позивача повинна складати 6 000 грн., а тому слід задовольнивши частково вимоги позивача у цій частині.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 215, 224, 226 ЦПК України, 125, 126, 128, 135 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, Перша тернопільська державна нотаріальна контора про визнання батьківства - задовольнити частково.

Встановити, що громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №2710 від 19 листопада 2010 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції у Тернопільській області.

Зобов`язати Тернопільський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_7 за №2710 від 19 листопада 2010 року, складеного Тернопільським міським відділом РАЦС, вказавши батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_9 , громадянина України.

Стягнути солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 у користь ОСОБА_1 6000 (шість тисяч) грн.. витрат на правову допомогу, тобто по 2000 (дві тисячі) грн.. із кожного, а також судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн.. 40 коп., тобто по 256 (двісті п`ятдесят шість) грн. 13 коп. із кожного. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан