Справа № 643/3156/18
Провадження № 2/643/223/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Новакової Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором; та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту 6.3 кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого АТ «МЕГАБАНК», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 55714 грн. 97 коп.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27.07.2016 між ПАТ «МЕГАБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 66-1-834-2-16-Г (з ануїтетними платежами), відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти шляхом видачі з каси банку готівкою у розмірі 50 000,00 грн. на строк з 27.07.2016 до 26.07.2018 зі сплатою 15% річних, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобовязання згідно з договором (п.1.1., 1.2., 1.3). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється ануїтетними платежами (рівними щомісячними платежами, що підлягають сплаті відповідачем та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору за умови виконання зобовязання відповідачем заборгованість його повністю погашається) передбаченими договором. Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (п.3.2.3). Видача відповідачу кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку та заявою про видачу готівки. Починаючи з 01.12.2016 відповідачем порушуються строки сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів. Відповідно до п.4.10 кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. З цього моменту позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.4.8 цього договору (0,1% річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 цього Договору. З 04.04.2017 відповідачу встановлена процентна ставка у розмірі 0,1% річних. Відповідно до п.6.3 кредитного договору, у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, відповідач сплачує позивачу штраф у розміні 45 процентів від суми кредиту. Таким чином, загальна сума вимог позивача до відповідача за кредитним договором станом на 01.12.2017 становить: 55714 грн. 97 коп., з яких: сума залишку заборгованості за кредитом - 33203 грн. 57 коп.; сума залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 - 11 грн. 40 коп.; сума штрафу, нарахованого відповідно до п.6.3 кредитного договору - 22500 грн. Позивач письмово звертався до відповідача із вимогами стосовно погашення заборгованості за кредитним договором, які залишені відповідачем без задоволення.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту 6.3 кредитного договору № 66-1-834-2-16-Г від 27.07.2016, укладеного між ним та ПАТ «МЕГАБАНК».

На обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що пункт 6.3. укладеного між ним та позивачем кредитного договору є таким, що не відповідає чинному законодавству , є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача. Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Пункт 6.3, відповідно до умов якого, у разі порушення строків сплати платежів та комісійної винагороди, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 45 відсотків від суми кредиту, є істотним погіршенням фінансового стану ОСОБА_1 , та тягне за собою неможливість сплати своїх зобов`язань. Відповідач зазначає, що він не відмовляється від взятих на себе зобов`язань згідно ст. 526 ЦК України.

Ухвалою суду від 30.10.2018 зустрічна позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «МЕГАБАНК» про визнання недійсним пункту 6.3 кредитного договору № 66-1-834-2-16-Г прийнята та об`єднана в одне провадження з первісним позовом ПАТ «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 53-54).

Позивач ПАТ «МЕГАБАНК» подав відзив на зустрічну позовну заяву, в якому просить у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. На обґрунтування заперечень проти зустрічних позовних вимог посилається на те, що чинне законодавство не має заборони щодо встановлення штрафу за неналежне виконання зобов`язань за договором, та навпаки, передбачене ст. 546 ЦК України, відповідач не виконує належним чином умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 55714,97 грн., у тому числі і сума штрафу відповідно до розділу 6 кредитного договору у розмірі 22500,00 грн. При підписанні кредитного договору були дотримані всі передбачені чинним законодавством вимоги, відповідач погодився з усіма умовами даного договору та прийняв на себе зобовязання щодо його виконання. В день підписання договору відповідач отримав його примірник, та протягом 14 днів з дня отримання кредиту мав можливість відмовитися від даної послуги, що передбачено п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», проте цього не зробив та використав кредитні кошти на свій розсуд. Позивач зазначає, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що: умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; умови договору завдають шкоди споживачеві, а тільки посилання на можливе у подальшому істотне погіршення фінансового стану не може прийматись судом як доказ порушення принципу добросовісності (а.с.57-58).

Представник позивача Лугина О.О. позовні вимоги АТ «МЕГАБАНК» підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити, розглянути справу без її участі, про що зазначила у письмовій заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, причину неявки суду не повідомив. В зв`язку з чим суд визнає неявку відповідача неповажною та вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 27.07.2016 між ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 66-1-834-2-16-Г, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, у розмірі 50 000,00 грн. на строк з 27.07.2016 до 26.07.2018 включно зі сплатою 15% річних, а позичальник зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобовязання згідно з договором (п.1.1., 1.2., 1.3). Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Відповідач зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (п.3.2.3). Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 3933,76 грн. (п.4.5). У разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п.4.8 договору (0,1 процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3 цього договору. Пунктом 6.3 договору передбачено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів позичальник сплачує кредитодавцеві штраф у розмірі 45 процентів від суми кредиту (а.с.5).

Видача відповідачу кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку № НОМЕР_3 з 27.07.2016 по 30.11.2017 та заявою відповідача про видачу готівки від 27.07.2016 (а.с.9).

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Обравши способом захисту своїх прав визнання пункту 6.3 кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, ст. 18, Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, відповідач зобов`язаний довести правову та фактичні підстави своїх позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення договору, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором.

Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 погодився з метою його використання та встановленими умовами, отриманням кредиту, в подальшому погашав кредитну заборгованість, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості, та не звертався до банку з приводу роз`яснень положень договору чи надання іншої інформації з приводу виконання зобов`язань, не заявляв жодних претензій з приводу умов договору, не скористався своїм правом на відкликання своєї згоди на укладення договору протягом встановленого законом строку, а навпаки, отримав кредитні кошти та користувався ними.

Під час укладення оспорюваного договору сторони в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови даного правочину та погодилися з ними.

Доводи відповідача про визнання недійсним п. 6.3 кредитного договору щодо встановлення його обов`язку сплатити штраф у разі порушення зобов`язань за кредитним договором, безпідставні, оскільки під час розгляду справи судом не здобуто доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема, не спростовано, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з його умовами, визначивши характер правочину і всі його істотні умови. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кредитні кошти, виконував свої зобов`язання з повернення цих коштів.

З вимогою про визнання п.6.3 договору недійсним відповідач звернувся до суду лише дізнавшись про позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, повідомлення-вимоги позивача стосовно погашення заборгованості за кредитом, що направлялися позивачем в позасудовому порядку, залишені відповідачем без задоволення.

Обов`язок позичальника повернути позикодавцеві суму позики передбачений ст. 1049 ЦК України.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. ст. 549, 550, 611, 624 ЦК України за порушення грошового зобов`язання передбачена сплата неустойки (пені, штрафу).

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Передбачений п.6.3 договору розмір штрафу за порушення виконання зобовязання - 45 процентів від суми кредиту узгоджений сторонами та не перевищує визначений п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору, розмір - понад 50 відсотків вартості продукції.

Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01.12.2017 становить: 55714 грн. 97 коп., з яких: сума залишку заборгованості за кредитом - 33203 грн. 57 коп.; сума залишку нарахованих та несплачених відсотків за період з 01.04.2017 по 31.12.2017 - 11 грн. 40 коп.; сума штрафу, нарахованого відповідно до п.6.3 кредитного договору - 22500 грн. (а.с.8).

Оскільки позичальник належним чином не виконав умови кредитного договору, утворилась заборгованість перед банком, яка і підлягає до стягнення на користь кредитора.

Таким чином, суд встановив про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог у повному обсязі, та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

При зверненні до суду позивач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762,00 грн. (а.с.25).

При зверненні до суду із зустрічним позовом відповідач поніс судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с.44).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1762,00 грн.

Понесені відповідачем витрати по сплаті судового збру у розмірі 704 грн. 80 коп. суд покладає на відповідача у звязку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10-13, 18, 76-81, 89, 128-131, 133, 141, 211, 223, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» (61002 м. Харків, вул. Алчевських, 30, № рахунку НОМЕР_2 у ПАТ «МЕГАБАНК», МФО 351629, код 09804119), суму заборгованості за кредитним договором № 66-1-834-2-16-Г від 27.07.2016, що утворилась станом на 01.12.2017, у розмірі 55714 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 97 коп., яка складається з: залишку кредиту у розмірі 33203 грн. 57 коп.; залишку нарахованих та несплачених відсотків у розмірі 11 грн. 40 коп.; штрафу у розмірі 22500 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн., а всього стягнути 57476 (п`ятдесят сім тисяч чотириста сімдесят шість) грн. 97 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» про захист прав споживачів шляхом визнання недійсним пункту 6.3 кредитного договору № 66-1-834-2-16-Г від 27.07.2016, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного судушляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Поліщук