Справа № 368/723/20
Рішення

Іменем України

"03" листопада 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі:

Головуючий суддя - Закаблук О.В.

При секретарі судового засідання - Балацька В.В.

За участі:

Відповідач - ОСОБА_1

- розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області в залі суду справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

09.07.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій позивач просить суд винести рішення, на підставі якого:

- шлюб між нею, - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою с. Іванівка Кагарлицького району Київської області (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Мирівка Кагарлицького району Київської області (РНОКПП невідоме), який зареєстрований виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 06 від 16.07.2005 року - розірвати, без надання терміну на примирення, залишивши їй прізвище « ОСОБА_2 »;

- стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати, які складаються із судового збору 840 грн. 80 коп.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 в прохальній частині позовної заяви обгрунтовує наступними фактичними обставинами, та нормами права.

З відповідачем по справі вона перебуває в шлюбі з 16.07.2005 року, який того ж дня був зареєстрований виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицької о району Київської області, актовий запис № 06 від 16.07.2005 рок/. що підіверджуч гься свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

У шлюбі у них народилося двоє синів - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Оскільки, на даний час діти є неповнолітніми, тому питання розірвання шлюбу неможливо вирішити позасудовим способом.

Спільне жигтя з Відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між нами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них різні погляди на життя і сімейні цінності, тому це призвело до розпаду сім`ї.

Сімейне життя розладналося ще з 2016 року, тобто більше чотирьох років тому.

Фактичні шлюбні відносини між нею та Відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться.

Оскільки його шкідливі звички знищили взаємоповагу та спокій у сім`ї, стали негативно впливати на моральний і психологічний стан у неї та дітей, а також його небажання позбутися цих звичок, які зруйнували їхню сім`ю, змусили її залишити його.

Так, 1 червня 2018 року вона з дітьми переїхала та стала проживати у своїх батьків, з чим він погодився, оскільки з його боку не було жодних спроб врятувати їхні подружні відносини. Отже, фактично з вини Відповідача сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими.

На даний час вони втратили один до одного почуття любові і поваги та стали повністю чужими людьми.

Приймаючи до уваги, що їхня сім`я вже не існує, вважає, що подальше спільне життя з Відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам обох сторін, а саме головне, -інтересам дітей. Підстав для примирення не вбачає.

Спору про поділ майна немає.

Після розпаду їхньої сім`ї з червня 2018 року обоє дітей проживають з нею, і згідно усної домовленості сини проживатимуть з нею і надалі, а батько, тобто Відповідач, зможе з ними спілкуватися . Питання сплати аліментів буде вирішено в іншому провадженні.

Про її намір розірвати їхній шлюб вона давно повідомила Відповідача, і він з цим погодився, тільки просив подати трохи пізніше. Але вона не бажає бути в шлюбі, але не мати сім`ї та чоловіка, тому звертається до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1. ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На теперішній час іншими судами України, за моїми заявами не розглядаються справи з аналогічними позовними вимогами з приводу розірвання шлюбу.

Попередньо судові витрати складаються лише із судового збору.

На підставі викладеного та у відповідності до ст.ст. 3, 105, 110, 112-115 Сімейного Кодексу України, керуючись ст.ст. 19, 28, 84, 174-177, 274 ЦПК України, - позивачка просить суд винести рішення, на підставі якого задовольнити позовні вимоги, викладені в прохальній частині позовної заяви.

09.07.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі п. 15.4) Перехідних Положень ЦПК України для розгляду даної справи по суті був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

23.09.2020 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до слухання в загальному позовному порядку, призначено підготовче судове засідання на 11 год. 00 хв. 03.11.2020 року.

В підготовче судове засідання, яке відбулося 03.11.2020 року, позивачка ОСОБА_2 не з`явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява позивачки, в якій вона клопоче про слухання справи без її участі, просить суд задовольнити вимоги, викладені в позовній заяві, категорично заперечує про надання терміну на примирення.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 03.11.2020 року, відповідач ОСОБА_1 позов визнав в повному обсязі, йому судом роз`яснено процесуальні наслідки визнання позову, які йому зрозумілі, відповідно, - просив задовольнити позов в повному обсязі (включаючи судові витрати), просив не надавати терміну на примирення, так як з позивачкою по справі спільно не проживає доситиь тривалий час, - більше 1,5 роки, обставини справи, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, на які вказувала позивачка, - відповідають дійсності.

Визнання позову відповідачем ОСОБА_1 в підготовчому судовому засіданні дає підставу суду застосувати положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Отже, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд приходить до висновку щодо можливості винесення судового рішення по результатам підготовчого судового засідання, не призначаючи судове засідання до основного судового розгляду по суті.

Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позову, обгрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров 'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_2 зареєстрована в с. Мирівка Кагарлицького району Київської області, та на її утриманні перебувають двоє малолітніх дітей.

Відповідно, враховуючи місце реєстрації та проживання позивача, ту обставину, що на її утриманні знаходяться двоє малолітніх дітей, враховуючи місце реєстрації та проживання відповідача, та враховуючи положення ч. 1 ст. 27, ч. 2 ст. 28 ЦПК України, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, - як суду першої інстанції загальної юрисдикції, так як в даному випадку має місце альтернативна підсудність, - підсудність за вибором позивача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом в судовому засіданні.

Позивачем по справі є фізична особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянка України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 16 вересня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем по даній справі є фізична особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Мирівка Кагарлицького району Київської області, громадянин України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 19 червня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Спір між сторонами виник щодо шлюбу, зокрема, щодо його розірвання за наступних обставин.

16 липня 2005 року позивач ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 .

Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане 16 липня 2005 року виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець село Мирівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянин України, та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка село Іванівка Кагарлицького району Київської області, Україна, громадянка України, зареєстрували шлюб 16.07.2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16 липня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 06.

Прізвища після реєстрації шлюбу:

Чоловіка - ОСОБА_2 .

Дружини - ОСОБА_2 .

Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, - ОСОБА_4 , 2006 року народження, та ОСОБА_5 , 2013 року народження.

Даний факт підтверджується свідоцтвами про народження:

- серії НОМЕР_7 , видане в травні 2006 року виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в селі Мирівка Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації народжень 10 травня 2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 05.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_1 , - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_2 , - відповідачка по справі;

- серії НОМЕР_8 , яке видане 04 лютого 2013 року виконавчим комітетом Горохуватської сільської ради Кагарлицького району Київської області, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в селі Іванівка Кагарлицького району Київської області, про що 04 лютого 2013 року складено відповідний актовий запис за № 1.

В графі «Батьки» зазначені:

Батько - ОСОБА_1 , - відповідач по справі.

Мати - ОСОБА_2 , - відповідачка по справі;

Обставини справи, що характеризують обставини сімейного життя сторін.

Як встановлено судом під час судового засідання з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 не проживають спільно більше двох років, окрім того, ще на час спільного проживання між сторонами в них на протязі тривалого часу (близько чотирьох років) існували усталені неприязні відносини, що слугувало виникненню сварок між сторонами, що лише сприяло поігршенню відносин між подружжям.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 проживають на різних житлових площах, в різних населених пунктах, практично не спілкуються між собою, відповідно, спільного сімейного життя не мають, спільного бюджету не мають.

Майнових спорів між сторонами немає.

Спору між сторонами щодо визначення місця проживання малолітніх дітей у сторін немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачкою справі.

Відповідно, як вбачається з матеріалів справи, які встановлені судом в судовому засіданні, позивач ОСОБА_2 категорично наполягає на розірванні шлюбу, категорично не бажає продовжувати шлюбно - сімейні відносини з відповідачем ОСОБА_1 , категорично бажає не тільки фактичного припинення шлюбу ( що вже є здійсненим фактом на протязі більше 2 - ох років), а й юридичного припинення шлюбу, так як продовження юридичного існування такого шлюбу суперечить її інтересам, та суперечить інтересам малолітніх дітей.

Що стосується відповідача ОСОБА_1 то в судовому засіданні він позов визнав в повному обсязі, просив не надавати термін на примирення, так як категорично заперечує проти цього, підтвердив, що обставини, які викладені в мотивувальній частині позовної заяви, - мали місце.

Враховуючи категоричну позицію як позивача, так і позицію відповідача, які спрямовані на розірвання шлюбу, та враховуючи фактичні обставини справи, які судом викладено вище, суд вважає, що в даному випадку примирення між сторонами є неможливим, оскільки надання сторонам строку на примирення, на думку суду, - є безперспективним, та таким, який тільки посилить негативне відношення сторін один до одного, та надання такого терміну на примирення буде шкодити як інтересам позивача, так і відповідача, а також інтересам малолітніх дітей.

Що ж стосується застосування норм матеріального та процесуального права при вирішенні даного спору, то суд при винесенні рішення керувався наступним.

Норми Конституції України.

Згідно ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є не відчужуваними та непорушними.

Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Слід зазначити, що ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплює принципове положення, за яким шлюб як сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану, набуває юридичної сили за умови, що він грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Це положення повністю відтворено в ч. 1 ст. 24 С К України.

Слід також зазначити, що згода не може вважатися вільною, коли вона дається під впливом фізичного чи психічного насильства з боку інших осіб.

Відповідно, як вбачається з обставин, встановлених судом в судовому засіданні, відсутня згода на продовження існування даного шлюбу як позивача ОСОБА_2 , - в зв`язку з тим, що в сторін різне ставлення до подружніх обов`язків, різні характери та різні погляди на життя, різне ставлення до виховання дітей, так і висловлена згода відповідача ОСОБА_1 на розірвання, яка висловлена ним в судовому засіданні, та підтверджена власноруч написаною ним заявою, що, на думку суду, є достатніми підставами для розірвання такого шлюбу, так як, на думку суду, - продовження існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідача.

Норми галузевого права, - норми СК України.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється з метою побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки.

Як встановлено судом в даному випадку між сторонами тривалий час, - більше 4 - ьох років відсутні почуття взаємної поваги та любові, підтримки, даний шлюб існує лише формально на протязі вже близько двох років, - завдяки його державній реєстрації, хоча фактичних - шлюбно - сімейних відносин немає понад розумні строки, відсутнє поняття сім`ї як в розумінні норм СК України, так і в розумінні норм звичаєвого права, яке, також, на думку суду повинно враховуватися в справах даної категорії, так як воно основане на загальнолюдських поняттях, що стосуються сім`ї, напроти, між сторонами існують відносини, які унеможливлюють існування сім`ї між строронами, (існування фактично інших сімей), та дані негативні відносини з часом, зважаючи на окреме проживання сторін на різних житлових площах, - лише посилюються.

Згідно ч. 3 ст. 2 СК України Сімейний Кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між подружжям.

Згідно ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Як судом вказано вище, під час слухання справи встановлено, що, зглядаючись на обставини проживання сторін, їхнє спільне проживання не утворює поняття «сім`я» в розумінні положень СК України, так як судом вже зазначалося вище, сторони по справі поза розумним строком, - більше двох років не проживають як чоловік та жінка, у позивача ОСОБА_2 відсутнє бажання підтримувати будь - які відносини з відповідачем ОСОБА_1 , що є обопільним, в сторін відсутній спільний побут, спільний бюджет, тощо.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способом захисту сімейних прав та інтересів є припинення правовідношення.

Отже, припинення правовідношення, - антипод встановлення правовідношення, який має випадки, коли інтересам особи, права якої порушені значною мірою, відповідає саме припинення існуючого сімейного правовідношення.

Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Щодо відсутності згоди сторін на продовження шлюбу судом вказано вище, при обгрунтуванні застосування положень ст. 51 Конституції України до даного спору.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає положенню ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Аасамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно якої чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь - яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та дружини та збереження шлюбу буде суперечити як інтересам чоловіка, так і інтересам дружини.

Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, як це зазначено в абз. 3 ч. 2 ст. 1 СК України, чого в даному шлюбі, на думку суду, немає, причому, - з обох сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Отже, шлюб може бути припинено шляхом його розірвання за життя подружжя внаслідок волевиявлення обох або одного з них у суді або в органах РАЦСу. Відповідно, згідно з законом розірвання шлюбу має місце у випадках, коли подружжя або один із них вважають, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе і бажають його розірвати.

Можливість припинення шлюбу на підставі волевиявлення одного або обох подружжя є проявом принципу свободи шлюбу і рівності подружжя, відповідно, припинення шлюбу внаслідок його розірвання має суб`єктивну підставу, яку судом слід ретельно дослідити в судовому засіданні, з метою недопущення безпідставного розірвання шлюбу, застосування можливих засобів для збереження сім`ї, як основи суспільства.

Для розірвання шлюбу потрібна воля подружжя або одного із них, спрямована на юридичне закріплення відсутності шлюбу між сторонами.

Суд наголошує, що в даному випадку має місце як пряма, визначена воля позивача на розірвання шлюбу, яка має вираз у позовній заяві та у письмовій заяві, яка надійшла до суду, так і пряма, визначена воля на припинення шлюбу у відповідача ОСОБА_1 , яку він висловив в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Слід зазначити, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`ялений одним із подружжя у будь - який час, окрім того, одностороннє подання позовної заяви про розірвання шлюбу виникає у випадках, коли один із подружжя ініціює розірвання шлюбу, а другий вважає за можливе збереження сімейних стосунків або просто ухиляється від подачі спільної заяви до суду або від розірвання шлюбу в органах ДРАЦС.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Як вказано судом вище, сторони фактично не підтримують шлюбно - сімейних відносин тривалий час, - більше 2 - ох років, спорів майнового спору між сторонами немає, спору шодо проживання спільної малолітніх дітей немає, - вони залишаються проживати з матір`ю, - позивачем по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

При застосуванні положень ст. 112 СК України суд змушений надавати приорітет інтересам другого з подружжя, який наполягає на розірванні шлюбу на шкоду інтересам другого з подружжя.

Так, судом встановлено, що існування даного шлюбу суперечить як інтересам позивача, так і інтересам відповідача, а також інтересам малолітніх дітей.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України від 23 червня 2005 р. N 2709-ІУ «Про міжнародне приватне право» та інших нормативно-празових актів, що регулюють сімейні відносини.

Що стосується прізвища, яке буде мати позивач після розірвання шлюбу, то суд приходить до висновку щодо задоволення письмового клопотання позивача щодо залишення їй після розірвання шлюбу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, суд зазначає, що вирішення даного питання цілком та повністю лежить на юридичній відповідальності позивача ОСОБА_2 , - з огляду на положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України.

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій.

Так, дійсно, згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд приймає рішення про залишення відповідачу прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_2 », причому, суд зазначає, що вибір прізвища після розірвання шлюбу є виключним правом лише позивача, як це передбачено нормою сімейного права, зокрема, - положенням ст. 113 СК України, так як під час вирішення даного питання думка відповідача ОСОБА_1 , - судом не враховується.

Що стосується порядку та способу виконання даного рішення, то згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовиму записі про шлюб.

Згідно ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно, суд з урахуванням вищевикладеного та вимог ст. 264 ЦПК України приходить до наступного висновку:

- обставини, якими обґрунтовувала позовну заяву позивач ОСОБА_2 , - мали місце;

- із встановлених обставин випливають сімейні правовідносини, - особисті немайнові відносини між подружжям, які регулюються нормами СК України, що закріплено, зокрема, в ч. 1 ст. 2 СК України;

- до встановлених правовідносин підлягають до застосування, зокрема, наступні норми права, - ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, ч. 1 ст. 3, ст.. 4, 88, 107, 118, 119, 120, 215, 218, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»;

- зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, позов підлягає до задоволення;

- судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача;

- підстав до допущення судового рішення до негайного виконання на підставі положень ст. 367 ЦПК України, - судом не вбачаються;

- заходи забезпечення позову в даному цивільному провадженні не застосовувалися.

Відповідно, даний шлюб на думку суду має лише формальний характер, при його фактичному розпаді протягом тривалого часу, зважаючи на обставини справи, примирення між стронами не можливе, продовження існування даного шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам відповідача, а тому має бути розірваний на підставі рішення суду.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 21, 51 Конституції України, абз. 3 ч. 2 ст. 1, ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 3, п. 3 ч. 2 ст. 18, ч. 1 ст. 110, ст. 112, 113, ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 3, ч. 1 ст. 4, ст. 5, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 23, ст. 29, ч.ч. 1, 3 ст. 133, ч.ч. 1, 2 ст. 144, ст. 280 - 283, п. 2 ч. 1 ст. 258, 259, 263, 263, 265, 268, ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16 липня 2005 року виконавчим комітетом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем село Мирівка Кагарлицького району Київської області, громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 19 червня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженкою село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянкою України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 16 вересня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , яке видане 16 липня 2005 року виконкомом Мирівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис за № 06 від 05 липня 2005 року, - розірвати.

Після вступу рішення в законну силу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженці село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 16 вересня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, - « ОСОБА_2 ».

Встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого воно після набрання законної сили є підставою для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану (відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ч. 2 ст. 115 СК України).

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця село Мирівка Кагарлицького району Київської області, громадянина України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 19 червня 1997 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки село Іванівка Кагарлицького району Київської області, громадянки України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_3 , виданий 16 вересня 2005 року Кагарлицьким РВ ГУ МВС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , кошти в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. сплачених позивачкою при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку на підставі ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно ч. 1 ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Згідно п. 15.5) Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються на надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з моменту проголошення до Київського Апеляційного суду через Кагарлицький районний суд Київської області, а учасниками процесу, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом тридцяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: Закаблук О.В.