ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2535/20 Справа № 182/1102/13-ц Суддя у 1-й інстанції - Троян Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання Чубіна А.В.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року, яке ухвалене суддею Троян Н.А. в місті Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0 згідно умов якого Банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 505 000 грн. зі сплатою відсотків 12,30% річних на строк до 14 лютого 2022 року.

Відповідно до п.п. 1.2.2 кредитного договору, відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у строки та в розмірах, встановлених графіком погашення кредиту.

14 лютого 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №95764, згідно якого остання поручилася перед Банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року. Згідно п. 1.41 Договору поруки Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність за кредитний договір.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Відповідно до Акту прийому - передачі Документації за Договором купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» на виконання п. 4.2 Договору купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між Продавцем ПАТ «УкрСиббанк» та Покупцем ПАТ «Дельта Банк», Продавець передав, а Покупець прийняв документи щодо стягнення заборгованості Боржників.

Відповідач ОСОБА_1 неналежним чином не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 21 січня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 1 168 201,17 грн., яка складається з 764 875,67 грн. заборгованості за тілом кредиту та 403 325,50 грн. - заборгованості за відсотками.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 168 201,17 грн., а також судові витрати по справі у розмірі 1 720,50 грн. з кожного.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року в сумі 1 168 201,17 грн. з яких: тіло кредиту 764 875,67 грн., заборгованість за відсотками 403 325,50 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судові витрати в розмірі 1 720,50 грн., з кожного.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» у виконавчих листах щодо виконання заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2013 року у цивільній справі №182/1102/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме: розглянуто справу за відсутності відповідачів, яких не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи.

Також, апелянт вважає, що судом не досліджено факт наявності боргу, його склад й розмір, оскільки первісним позивачем не було надано до суду жодних банківських виписок, що підтверджують внесення відповідачем ОСОБА_1 оплати на рахунки, як на підставу виконання ним його зобов`язань за кредитним договором, що посвідчують проведення ним оплат на виконання зобов`язань перед первісним позивачем.

При цьому апелянт посилається на те, що первісний позивач надав суду лише Акт прийому передачі документації за договором купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, самі виписки про рух коштів або інші фінансові документи, що посвідчували би неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором від первісного позивача суду не надавалися.

Крім того звертає увагу суду на те, що первісним позивачем не надано доказів направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення суми позики, що є обов`язковою умовою, передбаченою п. 4.6 та п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 14 лютого 2007 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» зазначає про те, що викладені у апеляційній скарзі доводи є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому просять заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом 376 ч.1 п. п. 3,4 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Однак, суд першої інстанції дійшов таких висновків з порушенням норм процесуального права.

В силу ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Колегією суддів встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими, а тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона, боржник, зобов`язана вчинити на користь другої сторони, кредитора, певну дію, передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами, договорами, між клієнтом і банком.

За змістом ст. 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, відповідно до ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови, пункти, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст.ст.628, 629 ЦК України.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором, за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 505 000 гривень, строком до 15 лютого 2022 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,30% річних, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування коштами у порядку, встановленому кредитним договором (том № 1 а.с. 18-24).

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та відповідачам ОСОБА_3 був укладений договір поруки №95764 від 14 лютого 2007 року.

Згідно з п. 1.1. Договору Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року.

Згідно п. 1.4. Договору поруки відповідальність Поручителя настає у випадку невиконання (неналежного виконання) Боржником зобов`язань за Договором. Поручитель і Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність, а Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник (том № 1 а.с. 25-26).

Згідно з умовами Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 08 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитами, який зареєстрований за №3749 від 27 грудня 2011 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г., відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (том № 1 а.с. 27-28).

Згідно Акту прийому - передачі Документації за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 08 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (том № 1 а.с. 7).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, ПAT «Дельта Банк» набув статус Нового кредитора, згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов`язків Нового Кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов`язань ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору.

Згідно з умовами Договору про відступлення прав вимоги від 13 червня 2019 року та додатку до Договору №1514к ПAT «Дельта Банк» передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» прийняло право вимоги за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 та договором поруки №95764 від 14 лютого 2007 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним Банком «УкрСиббанк» та відповідачам ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції 24 липня 2019 року замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (том № 1 а.с. 96-98).

Відповідач по справі ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 21 січня 2013 року, наявна заборгованість у сумі: 1 168 201,17 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 764 875,67 грн., заборгованості за відсотками 403 325,50 грн.

Колегією суддів перевірено поданий розрахунок заборгованості за кредитним договором від 14 лютого 2007 року, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним, та вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість у розмірі 1 168 201,17 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 764 875,67 грн., заборгованість за відсотками 403 325,50 грн. (том № 2 а.с. 33-41).

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що первісним позивачем не надано доказів направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення суми позики, що є обов`язковою умовою, передбаченою п. 4.6 та п. 12.1 договору про надання споживчого кредиту №0 від 14 лютого 2007 року, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та третьої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Згідно ч. 1 ст. 20 ЦК України та ст. ст.. 3, 4 ЦПК України, право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором, належить виключно позивачеві.

Пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що первісний позивач надав суду лише Акт прийому передачі документації за договором купівлі продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, самі виписки про рух коштів або інші фінансові документи, що посвідчували би неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором від первісного позивача суду не надавалися, оскільки як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 08 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитами, який зареєстрований за №3749 від 27 грудня 2011 року приватним нотаріусом Шевченко Д.Г., відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (том № 1 а.с. 27-28). Згідно Акту прийому - передачі Документації за Договором купівлі-продажу кредитного портфелю від 08 грудня 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний Банк «УкрСиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв право вимоги за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , що на думку колегії суддів є належними доказати відступлення права вимоги з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк». При цьому матеріали справи містять розрахунок заборгованості, який відповідачем не спростований (том № 2 а.с. 33-41).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не досліджено факт наявності боргу, його склад й розмір, оскільки первісним позивачем не було надано до суду жодних банківських виписок, що підтверджують внесення відповідачем ОСОБА_1 оплати на його рахунки, як на підставу виконання ним зобов`язань за кредитним договором,що посвідчують проведення ним оплат на виконання зобов`язань перед первісним позивачем, колегія суддів не бере до уваги оскільки у поданому позивачем розрахунку враховані платежі, здійснені відповідачем ОСОБА_1 за квитанціями, які містяться на а.с. 222-229 (том № 2 а.с. 33-41).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором за №0 від 14 лютого 2007 року, станом на 21 січня 2013 року в сумі 1 168 201, 17 грн., яка складається з: 764 875, 67 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 403 325, 50 грн. заборгованості за відсотками.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно платіжного доручення №5448238 від 29 січня 2013 року ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» сплачено судовий збір за подання позову в сумі 3 441 грн. (а.с. 1), який відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача, оскільки рішення суду ухвалено на його користь.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає часткому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню згідно п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по справі про задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», який є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», заборгованість за кредитним договором №0 від 14 лютого 2007 року в сумі 1 168 201, 17 (один мільйон сто шістдесят вісім тисяч двісті одна) гривень (сімнадцять) копійок, яка складається з: 764 875, 67 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 403 325, 50 грн. заборгованості за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» судовий збір в сумі 3 441 (три тисячі чотириста сорока одна) гривень 00 (нуль) копійок, по 1 720 (одна тисяча сімсот двадцять) гривень 50 (п`ятдесят) копійок, з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: