Справа № 2-1316/175/11 Провадження № 6/450/92/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду з заявою, у якій просив визнати виконавчі листи, видані у справі № 2-1316/175/11 21 травня 2013 року та 20 серпня 2020 року такими, що не підлягають виконанню.

Мотивував свої вимоги тим, що 22 червня 2012 року Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалив рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким ухвалено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості та судові витрати. В подальшому на виконання зазначеного рішення 21 травня 2013 року видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

Зазначив, що в серпні 2020 року стягувач звернувся до суду з заявою, у якій просив видати виконавчий лист за згаданим вище рішенням суду. Разом з заявою стягувач повернув до суду виконавчий лист, виданий судом 21 травня 2013 року. 20 серпня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області видав новий виконавчий лист у справі, який було пред`явлено для виконання приватному виконавцю виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., на підставі чого 24 вересня 2020 року ним відкрито виконавче провадження № 63122302. Вважає, що вказаний виконавчий лист повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки виданий 24 вересня 2020 року виконавчий лист не є дублікатом попереднього, а становить собою новий виконавчий документ, що чинним ЦПК України не передбачено. Зауважує, що у новому виконавчому листі встановлено, що датою набрання законної сили рішенням є 07 жовтня 2019 року.

Крім того зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 липня 2015 року ТзОВ «Гланс» визнано банкрутом та ліквідовано, згідно якої вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» вважаються погашеними. На підставі наведеного вважає, що його зобов`язання є припиненими.

Підстав для визнання виконавчого листа, виданого 21 травня 2013 року, у своїй заяві не наводить.

Враховуючи наведене, просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 22 жовтня 2020 року заяву залишено без руху, заявнику надано десятиденний строку з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних у такій.

28 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, якою виконав вимоги ухвали від 22 жовтня 2020 року. Крім того у заяву ОСОБА_1 просив витребувати у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. виконавчий лист, виданий щодо нього Пустомитівським районним судом Львівської області 20 серпня 2020 року, а також зупинити виконання за вказаним виконавчим документом.

Ухвалою від 29 жовтня 2020 року у задоволенні заяві ОСОБА_1 про витребування виконавчого документа та зупинення виконання відмовлено.

17 листопада 2020 року від представника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» Билень І.М. до суду надійшли заперечення на заяву, у яких вона з вимогами заяви не погодилася, зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній станом на 05 лютого 2017 року, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Зауважує, що виконавчий документ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 знаходився в АТ «Перший Український Міжнародний Банк» і не міг бути повернутий органом ДВС до суду відповідно до вказаної вище норми. При цьому з моменту повернення виконавчого листа АТ «Перший Український Міжнародний Банк» мало право відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» повторно пред`явити його до виконання у строк до 21 жовтня 2019 року. Однак перегляд рішення суду в апеляційному і касаційному порядку унеможливи таке повторне звернення. Зауважує, що оскільки рішення суду першої інстанції у разі його оскарження набирає законної сили з дня винесення рішення судом апеляційної або касаційної інстанції, виконавчий лист підлягає заміні, а попередній поверненню для уникнення подвійного пред`явлення до виконання. З огляду на вказане, судом 20 серпня 2020 року видано новий виконавчий лист на виконання рішення суду, яке після апеляційного та касаційного перегляду набрало законної сили 07 жовтня 2019 року. Повідомила що ОСОБА_1 вже звертався до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого 21 травня 2013 року таким, що не підлягає виконанню, з мотивів припинення його поруки у зв`язку з ліквідацією ТзОВ «Гланс». Так, 22 вересня 2016 року Апеляційним судом Львівської області винесено ухвало, якою відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви у вказаній справі. З огляду на вказане, просить у задоволенні заяви відмовити.

Заявник, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, однак 16 листопада 2020 року від його представника ОСОБА_3 надійшла заява, у якій він просив відкласти розгляд справи покликаючись на його зайнятість 18 листопада 2020 року о 11 год. 00 хв. та о 12 год. 00 хв. в судових засіданнях в Господарському суді Волинської області, які призначені задовго до призначення судового засідання у даній справі. Вказав, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішенні по справі «Бартая проти Грузії», відмова суду перенести засідання за клопотанням адвоката, що брав участь в іншому процесі та розгляд справи без захисника є порушенням права на справедливий суд.

З цього приводу слід зазначити, що зазначене рішення ЄСПЛ було прийнято у справі щодо незаконного звільнення заявника з роботи. На стадії розгляду справи в суді першої інстанції згідно з протоколом судового засідання районним судом не було розглянуто клопотання захисника заявника про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю у кримінальній справі та прийнято заочне рішення про відхилення позову. Апеляційний суд та Верховний Суд погодились з висновками місцевого суду про те, що заявник «відмовився від участі у справі» та є підстави для прийняття заочного рішення. У зазначеному рішенні ЄСПЛ звернув увагу на те, що представництво особи адвокатом у цивільному процесі не є обов`язковим за процесуальним законом. Однак, якщо сторона прагне, як в даному випадку, про відкладення справи за неможливості забезпечити участь адвоката, національний суд повинен розглянути таке клопотання та відповісти на нього. Питання щодо того, допомога юриста необхідна для справедливого судового розгляду чи ні, повинні визначатися на основі конкретних фактів в кожному окремому випадку, наприклад, важливість того, що поставлено для заявника в ході судового розгляду; складність відповідного закону та процедури; здатність захисника сприймати себе у процесі без юриста ефективно з врахуванням того ступеня, в якому заявник вже отримав доступ до суду і рівність сторін у процесі; чи є докази, що заявник чи його адвокат при перевірці підстав для відкладення судового розгляду діяли недобросовісно або намагалися необґрунтовано затягнути розгляд справи. ЄСПЛ зазначив, що за відсутності адвоката, заявник, як фізична особа, не був належно проінформований про наслідки відмови від його участі в розгляді справи судом першої інстанції в доступній та зрозумілій формі, а судами вищих інстанцій було застосовано норми процесуального законодавства Грузії у такий спосіб, який виключав наявність підстав для перегляду заочного судового рішення, прийнятого щодо заявника у даній справі. Внаслідок цього, ЄСПЛ дійшов висновку, що право заявника на судовий захист та його ефективну участь принцип рівності учасників провадження в судовому процесі були обмежені до ступеня, що є несумісним з принципами справедливого судового розгляду, визначеними статтею 6 Конвенції. Таким чином мало місце порушення частини 1 статті 6 Конвенції.

При цьому, справа, що розглядається судом, стосується правовідносин, пов`язаних з виконанням судового рішення.

Крім того суд, у відповідності до ч. 3 ст. 432 ЦПК України зобов`язаний розглянути дану справу у десятиденний строку з дня її надходження. Слід зауважити, що заява надійшла до суду 20 жовтня 2020 року, однак була залишена без руху для усунення недоліків такої. Як попередньо зазначалося, недоліки заяви були усунуті 28 жовтня 2020 року на підставі заяви представника заявника ОСОБА_3 .

Відтак, суд, маючи обмежений строк для розгляду справи, не має можливості порушувати право учасників судового розгляду на справедливий суд у зв`язку з невиправданим затягуванням судового розгляду.

Варто зауважити, що представник ОСОБА_3 у поданій 28 жовтня 2020 року до суду заяві не пропонував варіантів дати та часу для призначення судового засідання та не повідомляв, що має зайнятість у інших провадженнях, що унеможливить його участь у судовому засіданні.

Отже, фактичні обставини у справі «Бартая проти Грузії» та у даній справі в аспекті забезпечення права на участь представника є різними, а відтак посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на висновки ЄСПЛ є необґрунтованими.

Крім того, представником заявника ОСОБА_3 не подано суду будь-яких заяв або клопотань, нових доказів по справі, а участь представника під час судового розгляду суто для озвучення викладених у заяві по суті тверджень не є необхідною.

В той же час згідно з ч. 3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Заінтересована особа ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечило, причини неявки такого не повідомило, однак 18 листопада 2020 року представник ОСОБА_4 подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, заявлені вимоги заперечила, однак не надала доказів на підтвердження повноважень.

Заінтересована особа приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області 22 червня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено, стягнуто солідарно з ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість в розмірі 562810,79 доларів США та 1002218 грн. 32 коп., а також судові витрати в розмірі 173,83 доларів США та 432 грн. 80 коп.

21 травня 2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості на підставі вищевказаного рішення суду.

07 жовтня 2019 року Львівський апеляційний суд постановив ухвалу, якою закрив апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року відмовлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відтак, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 22 червня 2012 року набрало законної сили 07 жовтня 2019 року, оскільки судом апеляційної інстанції у результаті оскарження рішення постановлено ухвалу про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_1

11 серпня 2020 року представник ПАТ «Перший міжнародний український банк» Билень І.М. звернулася до суду з заявою, у якій просила видати їй виконавчий лист за рішенням суду від 22 червня 2012 року у зв`язку з постановленням 07 жовтня 2019 року Львівським апеляційним судом ухвали про закриття апеляційного провадження, а також ухваленням 27 травня 2020 року Верховним Судом постанови про відмову у задоволення касаційної скарги ОСОБА_1 . Разом з заявою заявник повернув до суду виконавчий лист, виданий 21 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Вказаний виконавчий лист 30 грудня 2015 року був повернутий виконавчою службою на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 28 грудня 2015 року у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

21 жовтня 2016 року вказаний виконавчий лист був повернутий виконавчою службою на підставі п. 8 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року у зв`язку з тим, що стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим.

За ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

За ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції від 02 червня 2016 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

При цьому, як попередньо зазначалося, кінцеве рішення у справі ухвалено Верховним Судом 27 травня 2020 року.

20 серпня 2020 року на підставі поданої заяви ПАТ «Перший міжнародний український банк» видано новий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. У вказаному виконавчому документів строк для пред`явлення такого визначений до 07 жовтня 2022 року, датою набрання рішенням законної сили встановлено 07 жовтня 2019 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» № 8 від 25 вересня 2015 року звернуто увагу судів, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист від 20 серпня 2020 року був виданий не помилково, а замість виконавчого листа, виданого 21 травня 2013 року. При цьому рішення суду, на підставі якого видавався виконавчий лист, набрало законної сили 07 жовтня 2019 року.

Щодо покликань заявника про те, що виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки його поруку припинено у зв`язку з ліквідацією ТзОВ «Гланс» слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 609 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Як попередньо встановлено, 22 червня 2012 року Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалив рішення у цивільній справі за позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до ТзОВ «Гланс», ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яким вирішено стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму заборгованості та судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 липня 2015 року у справі № 5015/77/11 ліквідовано ТзОВ «Гланс», провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Галанс» припинено, вимоги до товариства визнано такими, що погашені.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, положення ст. 559 ЦК України стосовно припинення поруки з припиненням забезпеченого нею зобов`язання не може застосовуватися до правовідносин, у яких обов`язок поручителя щодо виконання зобов`язання за основним договором виник з рішення суду, а не лише з договору поруки.

Правовий аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації юридичної особи боржника за цим зобов`язанням не припиняє поруки, якщо кредитор реалізував своє право на стягнення заборгованості до припинення юридичної особи боржника.

Отже, оскільки право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, то ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 25.11.2015 року у справі №6-172цс15.

У даній справі право на стягнення з поручителя заборгованості (шляхом звернення до суду з позовом, за результатами розгляду справи за яким ухвалено судове рішення про стягнення цієї заборгованості з поручителя) було реалізоване кредитором до ліквідації боржника, тому ліквідація останнього не свідчить про припинення зобов`язання поручителя.

З огляду на вказане, суд приходить до висновків про те, що обставини, на які покликався заявник у своїй заяві, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому така задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 432 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівської апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.