Справа № 351/1097/20
Провадження № 22-ц/4808/1193/20
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Калиновським М.М. 15 липня 2020 року у м. Снятин Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку на пред`явлення виконавчого документа у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування заяви зазначено, що за сімейними обставинами, внаслідок хвороби втратила виконавчий лист в даній справі. Оскільки паркан сусіда ОСОБА_3 перегнив і дошки падають на її газову трубу, просить поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.73).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання задоволено. Поновлено пропущений строк пред`явлення до виконання виконавчого листа по справі № 2-1352/2003р., виданого на підставі рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від від 10.11.2003 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.с.90).

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що єдиною та необхідною підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. Причиною пропуску строку ОСОБА_1 у своїй заяві зазначає те, що вона загубила виконавчий лист. На думку представника апелянта, вказану заявником причину пропуску не можна вважати поважною. Рішення, на підставі якого видано виконавчий лист, набрало законної сили 23.03.2004 року. 26 квітня 2004 року стягувач отримала виконавчий лист, строк виконання в якому встановлений до 26 березня 2007 року. Однак, на протягом трьох років виконавчий лист не був пред`явлений до виконання, хоча жодних перешкод не існувало для ОСОБА_1 реалізувати її право. Втрата виконавчого документа з необережності або халатності не може вважатися поважною причиною для поновлення строку.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 29.03.2010 року про видачу копії висновку експерта із справи. Отже, у заявниці була реальна можливість звернутися в той же час до суду із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання і отримання дубліката виконавчого листа на заміну втраченого, однак вона нею свідомо не скористалася.

З огляду на зазначене просить скасувати ухвалу суду та в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання відмовити (а.с.138-140).

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилися учасники справи , про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Снятинського районного суду від 10 листопада 2003 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.03.2004 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою та зобов`язано забрати паркан з земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.37-38, 64).

26 квітня 2004 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу виконавчого листа в даній справі (а.с.66).

06 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-1352/2003р. і зазначила, що оригінал виконавчого листа був нею отриманий 26.04.2004р., однак з необережності втрачений (а.с.69).

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 12 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Видано дублікат виконавчого листа в справі №2-1352/2003 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (а.с.72).

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, який оскаржуваною ухвалою суду поновлено.

Розглядаючи заяву та задовольняючи її, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем пропущено строк пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважних причин, рішення суду не виконане, тому наявні підстави для задоволення заяви.

Проте, повністю погодитися з висновками суду неможливо, виходячи з таких підстав.

Відповідно до статті 129-1 Коституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець не може прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, а тому чинним законодавством встановлено відповідний порядок поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.

Згідно ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Як встановлено із матеріалів справи, із заявою про видачу виконавчого листа ОСОБА_1 звернулася 26 квітня 2004 року, із заявою про видачу дубліката виконавчого листа - 06 лютого 2020 року, а із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - 26 червня 2020 року.

Враховуючи строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - протягом трьох років, заявник пропустила тривалий час для пред`явлення виконавчого документа.

У заяві вона зазначає, що за сімейними обставинами та за наявності хвороби нею загублено виконавчий лист, що є, на її думку, поважними причинами пропуску строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Суд першої інстанції, задовольняючи її заяву, не перевірив належним чином наявність поважних причин пропуску строку, не з`ясувавши тривалість хвороби заявника та за яких обставин був втрачений виконавчий документ, не надав належної оцінки цим обставинам з позиції їх поважності, не з`ясував чи мало місце переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання .

Крім того, судом не роз`яснені заявнику наслідки неподання доказів поважності пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а висновки суду є передчасними.

Крім того, слід зауважити, що однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

В той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого документа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду. Тобто, вирішуючи питання про видачу дубліката виконавчого документа, суд повинен перевірити строки, встановлені для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи із аналізу положень статті 433 ЦПК України та ч. 1 п.17.4 розділу XIІІ «Перехідні положення ЦПК України» судом не враховано, що ці заяви повинні розглядатися одночасно.

З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року скасувати і направити справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 06 листопада 2020 року.