Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1511/18 Головуючий у 1-й інст. Замега О. В.
Категорія 50 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 05 липня 2019 року суддею Замегою О.В. у м. Бердичеві, у справі №274/1511/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання батька,

в с т а н о в и в :

У березні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду позов, у якому просив стягнути з його сина ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно та довічно.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.05.2017 йому призначено пенсію по інвалідності 3 групи загального захворювання, розмір якої є недостатнім для задоволення життєвих потреб та лікування. Відповідач, який разом з дружиною та сином проживає і зареєстрований разом з ним, працює та отримує стабільний дохід, відмовляється надавати йому матеріальну допомогу. У нього ( ОСОБА_2 ) є також двоє дочок, які залучені до участі у справі як треті особи та які надають йому матеріальну допомогу.

Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1500 грн щомісячно, починаючи з 26 березня 2018 року та довічно. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою цього суду від 07 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду.

На його думку, позивачем не надано належних доказів того, що він потребує матеріальної допомоги, а сам по собі факт інвалідності не є обов`язковою умовою для стягнення аліментів. Також вказав, що позивач працює та отримує дохід, про що не повідомив суд, а він ( ОСОБА_1 ) не працює, перебуває на обліку у Бердичівському міському центрі зайнятості як безробітний, має на утриманні неповнолітню дитину. Вважає, що основною причиною подання вказаного позову є неприязні стосунки, які склалися між ним та батьком з приводу користування квартирою, яку він на даний час звільнив, оскільки продав свою частку у листопаді 2019 року сестрі. Зазначаючи у рішенні суду про несплату ним коштів за комунальні послуги, суд не врахував, що оплата таких послуг проводиться із розрахунку пільги, яка надається йому як учаснику бойових дій. Крім того, вважає, що суд безпідставно стягнув з нього, враховуючи його статус учасника бойових дій, судовий збір.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , 1963 року народження, є батьком повнолітнього ОСОБА_1 , 1991 року народження.

Позивач є особою з інвалідністю третьої групи загального захворювання та отримує пенсію.

Згідно виписного епікризу із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 перебував на лікуванні з 07.03.2018 по 12.03.2018, 21.08.2018 по 27.08.2018, обстежувався 03.05.2019 у кардіодиспансерному відділенні (а.с. 32, 85-86).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є непрацездатним, а тому потребує матеріальної допомоги.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з вересня 2017 року по лютий 2018 року склав 8572 грн (1452 грн на місяць у вказаний період).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» у 2019 році визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно зі статтею 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, держаних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

ОСОБА_2 обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що він є непрацездатним, отримує пенсію у розмірі 1452 грн на місяць, якої не вистачає на придбання лікарських препаратів, на інші потреби, необхідні для забезпечення його життєдіяльності, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати його повнолітній син.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що позивач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Будь-які докази для можливого відступу від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України у справі № 6-3066цс15 від 13 квітня 2016 року у матеріалах справи відсутні.

Посилання позивача на наявність правових підстав для стягнення з відповідача на його користь щомісячного утримання, недостатність розміру пенсії, з огляду на потребу в отриманні ним систематичного медикаментозного лікування не підтверджено належними доказами про реальне понесення таких витрат та не є підставою для покладення на відповідача аліментних зобов`язань, оскільки відповідно до статті 206 СК України позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням в порядку ст. 203 СК України.

Доводи ОСОБА_2 про сплату ним комунальних послуг, не є підставою для стягнення з відповідача аліментів з огляду на кількість зареєстрованих з позивачем у квартирі осіб (а.с. 12), і може бути підставою для стягнення з останніх понесених у зв`язку із цим витрат. Крім того, позивачем не надано доказів, що йому відмовлено у призначенні субсидії.

Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового - про відмову у задоволенні позову.

Дана справа відповідно до п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України є малозначною, а тому, згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 липня 2019 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 12 лютого 2020 року.