Дата документу 21.10.2020 Справа № 554/6006/20
Провадження № 2/554/1860/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого - судді Савченко Л.І.

при секретарі - Кононенко А.С.

за участю відповідача - ОСОБА_1 , представника відповідача - Недошитко Р.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Полтава цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернулосz до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22 жовтня 2010 року у розмірі 71521,39 грн. станом на 02 червня 2020 року та судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 22 жовтня 2020 року.

При укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Отже, підписавши заяву, між сторонами у відповідності до ст.634 ЦК України був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України).

Зазначає, що 22 жовтня 2010 року відповідачем також була підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідач власним підписом підтвердив, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 8200,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою банку.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути втрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

У порушення п.2.1.1.5.5 договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованост, відповідач станом на 02 червня 2020 року має заборгованість 71521,39 грн., яка складається з наступного: 46343,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 46343,86 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 21295,56 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст.625 ЦК України, 0,00 грн. - нарахована пеня, 0,00 грн. - нараховано комісії, а також 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3381,97 грн. - штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим звернувся за судовим захистом.

Судом направлений запит в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача, та згідно відомостей довідки про реєстрацію місця проживання від 16 липня 2020 року вих. №01-12-03-09/3875, Управлінням реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб управління державної реєстрації Полтавської міської ради за наявними обліками Реєстру Департаменту з питань реєстрації відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.70, 71).

24 липня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.72-73).

Представником відповідача на адресу суду надано письмовий відзив на позовну заяву, у якому із заявленими позовними вимогами не погодився з таких підстав. За твердженнями позивача 22 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг з відповідачем ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, розмір якого позивачем в позовній заяві не зазначено, шляхом підписання анкети-заяви б/н від 22.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Однак у вказаній анкеті-заяві б/н від 22 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, у згаданій заяві, підписаній сторонами, відповідачем надано згоду на наступну послугу - Ощадкнижка (депозит) з відміткою у відповідній графі анкети-заяви, тоді як поля граф платіжна картка кредитка «Універсальна» та картка «Gold», бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/ «Gold» - не заповнені. Звертає увагу на те, що додана до матеріалів позовної заяви копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є довідкою по договору SAMDN9893, датою довідки є 22 грудня 2010 року, а не 22 жовтня 2010 року, коли сторонами було підписано анкету-заяву б/н від 22 жовтня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, як вказує в позовній заяві позивач, а тому не може бути доказом в даній справі. Копією Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, правила користування платіжною карткою, відповідальність сторін, зокрема, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а інших умов таких як процентна ставка, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів не зазначено. При цьому позивач не надає підтверджень, що саме ці умови та правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету б/н від 22.10.2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному в цих наданих банком документах розмірах і порядках нарахування. Також позивачем не надано жодного підтвердження відсутності змін та/або нових редакцій Умов та правил надання банківських послуг у відповідний проміжок часу.

На думку сторони відповідача, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (жовтень 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (липень 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви копію Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Посилання позивача у позовній заяві на умови договору, визначені п.2.1.1.2.3, 2.1.1.5.5, 2.1.1.7.6 вважає безпідставними, оскільки вказані пункти взагалі відсутні в тій копії умов та правил банківських послуг, які були надані позивачем до позовної заяви, а п.2.1.1.2.12 стосується редакції умов та правил, що почала діяти з 01.03.2019 року. За таких обставин, без надання підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, відсутність самої анкети-заяви на отримання кредиту, надана банком копія Умов не може розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної зі сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Відповідач не визнає Умови та правила надання банківських послуг, копія яких міститься в матеріалах позову, оскільки вони не містять її підпису, та вважає, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 22 жовтня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання позивач не пред`являв. Тобто, у відповідача відсутня заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за нарахованими відсотками, проте є заборгованість за простроченим тілом кредиту. Однак, поняття «прострочене тіло кредиту» в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє. Таким чином, не є зрозумілим та не вбачається з наданих позивачем розрахунків заборгованості, яким чином нараховано вказану заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим вона відрізняється від заборгованості за поточним тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 грн. Тому відповідач вважає, що стягнення на користь позивача заявленої суми заборгованості є безпідставним та таким, що не передбачено умовами кредитного договору. На підставі викладеного, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.78-83).

АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду відповідь на відзив. Позивач зазначає, що при генерації позовної заяви банком було допущено помилку та додано невірні Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 23.08.2006 року, а відтак надано до суду іншу редакцію Умов та правил, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року, які були актуальні на момент укладення кредитного договору від 22 жовтня 2010 року. Стверджує, що у даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. На підставі вказаного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 , ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві. Таким чином, банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема, за допомогою картки та фінансового телефону. Отже, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. Крім того, банком надано до суду виписку з карткового рахунку, з якої вбачається, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, а отже отримав картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. При цьому посилається на презумпцію правомірності правочину, закріплену у ст.204 ЦК України. Вважає, оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином, між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Твердження відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг, не відповідають дійсним обставинам справи, тоді як позивачем надано такі докази. Щодо номеру SAMDN9893 пояснив, що це не є номером договору, а відноситься до технічної нумерації активу, який використовується тільки у внутрішніх сервісах банку з метою ідентифікації зобов`язання. Зазначає, що відповідач 22.10.2010 року пройшов ідентифікацію, згодом по цьому кредитному договору 22.12.2010 року отримав кредитну картку, що підтверджується довідкою про видачу карт, а також підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Після отримання картки відповідач розпочав активно користуватись кредитними коштами, що вбачається з виписки по рахунку, тому розрахунок заборгованості починається саме з 22.12.2010 року. Також зазначив щодо розрахунку заборгованості, порядку нарахування відсотків на заборгованість за кредитним договором, підвищення процентної ставки, нарахування штрафів, а також вказав на правомірність внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, з чим відповідач перед підписанням кредитного договору мав можливість ознайомитись з його умовами і в разі незгоди відмовитися від укладення такої угоди. Тому вважав заперечення сторони відповідача необґрунтованими і такими що не заслуговують на увагу (а.с.109-116, 117-124).

Представником відповідача надано додаткові пояснення по справі, у яких не погоджується із позицією позивача та наведеною ним судовою практикою Верховного Суду у подібних спорах, а тому вважав наведені посилання недоречними (а.с.162-163).

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, у матеріалах позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.65). Крім того, протягом судового розгляду позивачем реалізовано право щодо надання доказів та заяв по суті справи, у яких викладено правову позицію проти аргументів сторони відповідача щодо предмета спору, і які долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Недошитко Р.Ю. позовні вимоги не визнали, проти позову заперечували, зазначили, що вважають надані позивачем докази неналежними, оскільки додані до позовної заяви копії анкети-заяви, довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містять розбіжності в датах їх підписання, тоді як відповідач у заяві не надавала свою згоду на отримання кредиту, натомість, предметом послуг була ощадкнижка (депозит). Зазначені в позовній заяві обставини свідчать про недоведеність факту укладання кредитного договору і погодження сторонами його істотних умов, відкриття рахунку на ім`я відповідача, видачі картки із зазначенням строку її дії та пам`ятки клієнта. Також розрахунки про нараховану заборгованість складені лише з 22.12.2020 року. Відповідач не була повідомлена про збільшення відсоткової ставки по кредиту, крім того позивачем не доведено, що відповідач була ознайомлена саме з тими Умовами та правилами надання банківських послуг, чинних на момент спірних правовідносин, на які посилається позивач, та погодилася із ними коли підписувала заяву-анкету про надання кредиту. У зв`язку з вищезазначеним, просили відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за вказаної явки учасників справи на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторін, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у сторонами визначити умови такого договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом установлено, що 22 жовтня 2010 року до ПАТ КБ «ПриватБанк» (назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк») звернулась ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала формуляр анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку №б/н від 22 жовтня 2010 року, в якій рукописним способом заповнена інформація про персональні та контактні дані відповідача, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, серію та номер паспорта, адресу проживання, номери засобів зв`язку тощо (а.с.45).

В графі про оформлення бажаної картки відповідач виділив квадрат про бажання отримати ощадкнижку (депозит). Інші квадрати з іншими запропонованим картками, в тому числі кредитними з бажаним кредитним лімітом, залишилися незаповненими.

У заяві також зазначено, що відповідач ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Разом із тим, позивачем надано копію довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку складено та підписано 22 грудня 2010 року (а.с.46).

Звертаючись із позовною заявою, позивач вказує, що на підставі договору надання банківських послуг банком було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.43), а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток з часом змінювались) (а.с.44). Крім того, вказує, що факт отримання та користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою за картковим рахунком (а.с.31-42). З посиланням на вказані обставини та Умови і правила надання банківських послуг Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 у повному обсязі, надавши останній можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, на платіжних картках. Однак відповідач в терміни, встановлені договором, свої зобов`язання не виконувала, унаслідок чого виникла заборгованість, яка за підрахунками позивача станом на 02.06.2020 року становить 71521,39 грн. та складається: із заборгованості за тілом кредиту в сумі 46343,86 грн., в тому числі: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 46343,86 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 21295,56 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 3381,97 грн., і яку він просить стягнути в судовому порядку.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом установлено, що в анкеті-заяві від 22 жовтня 2010 року міститься розділ «Прошу надати мені перераховані нижче послуги», зі змісту якого вбачається, що позичальник зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, у даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: платіжна картка кредитка Універсальна, картка класу Gold, пенсійна картка, зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка та ідентифікація з паспортом. З цього розділу вбачається, що відповідач ОСОБА_1 обрала послугу щодо ощадкнижки (депозиту) (а.с.45 зворотній бік).

Крім того, графа щодо оформлення будь-якої іншої картки, зокрема, платіжної картки кредитка «Універсальна»/ «Gold», графа щодо встановлення кредитного ліміту у зазначеній анкеті заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена Банком, не визначено термін дії зазначеної картки.

Також дана анкета не містить будь-якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

Жодних доказів про те, що 22 жовтня 2010 року, тобто в день підписання анкети-заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна» зі встановленим на ній кредитним лімітом матеріали судової справи не містять.

Натомість, як слідує із матеріалів позову та заяв по суті справи, відповідачу відповідно до підписаної нею заяви був наданий кредит у розмірі 300,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом збільшився до 8200,00 грн. (а.с.43)

В той же час, з наданих позивачем доказів не вбачається, що при зверненні до банку 22 жовтня 2010 року відповідачем дійсно був отриманий кредит в розмірі та на умовах, зазначених в позові.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_1 зазначила, що 22 жовтня 2010 року нею дійсно була підписана Анкета-заява, проте з метою отримання ощадкнижки, а не з метою отримання кредиту.

Як встановлено п.1.1.1.52 Умов та Правил надання банківських послуг овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування (а.с.128).

Тобто, обов`язковою умовою овердрафту є оформлення і видача кредитної карти та відкриття рахунку на ім`я клієнта.

З анкети-заяви відповідача від 22 жовтня 2010 року вбачається, що кредитна картка, визначена Тарифами банку, їй не видавалася, а банком не надано будь-яких доказів, що видана відповідачу картка є кредитною.

Анкета-заява не містить таких основоположних умов, виходячи з яких суд мав би реальну можливість установити укладення договору, конкретні його умови, зокрема, встановити, яка процента ставка мала б відповідати правовідносинам сторін. Розрахунок заборгованості таким доказом не є, оскільки такий складено безпосередньо позивачем, при цьому доказів на підтвердження визначених банком показників, матеріали справи не містять.

Факт видачі кредитної картки та встановлення кредитного ліміту банком не підтверджений, а приведені стороною відповідача, представником позивача не спростовані, доказів протилежного не надано.

Наданий же позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку.

Відтак, надавши до позову розрахунок заборгованості, позивач не довів, що кредит відповідачу був виданий саме на підставі наданої ним Анкети-заяви та на умовах, визначених у ній.

Крім того, банком надано витяг про зміни в процедурі оформлення та Тарифах по кредитним картам в ПриватБанку, в якому зазначено умови обслуговування карток Універсальна, Універсальна, 55 днів пільгового періоду, Універсальна Gold, карта Юніора тощо (а.с.152-156).

Використання даних наведених позивачем Тарифів є можливим лише за умови, що в Анкеті-заяві позначено про те, яку конкретно картку отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та, виходячи з чого, має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Однак, зі змісту наданих документів не вбачається, яка саме кредитна картка та з яким кредитним лімітом та тарифним планом отримана відповідачем, тому суд позбавлений можливості визначити розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами у даному конкретному випадку.

Також на підтвердження позовних вимог позивачем надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які не містять підпису Позичальника (а.с.127-151).

Верховний Суд України у справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року висловив правову позицію з приводу того, що за частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа № 6-2320цс16).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ.

Також суд не може прийняти до уваги надану банком виписку з рахунку ОСОБА_1 , оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, для встановлення особи позичальника, окрім ім`я та прізвища та не зазначено, що дана виписка надана саме відносно укладеного кредитного договору від 22 жовтня 2010 року, натомість, реквізити «за договором б/н» не дають змоги належної ідентифікації конкретного правочину, а наведені у виписці номери кредитних карток в анкеті-заяві не зазначено.

З огляду на це, із наданої позивачем анкети-заяви не можна дійти беззаперечного висновку, що відповідач мав намір укласти саме кредитний договір, враховуючи відсутність у анкеті-заяві зазначення про оформлення ОСОБА_1 саме кредитної картки та визначення розміру кредитного ліміту, а лише вказано про намір клієнта отримати послугу за ощадкнижкою (депозитом).

Подана АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження позовних вимог анкета-заява від 22 жовтня 2010 року не підтверджує, а навпаки спростовує обставини, викладені Банком у своєму позові, що 22 грудня 2010 року відповідачу було видано кредитну картку кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі встановленим на ній кредитним лімітом, на початку - 300 грн., який в подальшому збільшувався та у підсумку складав 8200 грн.

Предметом розгляду у даній справі є кредитний договір б/н від 22 жовтня 2010 року.

Тому, надана позивачем анкета-заява від 22 жовтня 2010 року (а.с.45) судом не береться до уваги як належний доказ, оскільки вона підтверджує лише факт звернення ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк за договором б/н від 22 жовтня 2010 року, однак, не стосується договору, який є предметом розгляду у вказаній справі.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду належних та допустимих доказів оформлення та укладання між сторонами саме кредитного договору б/н від 22 жовтня 2010 року, з досягненням сторонами згоди в належній формі з усіх істотних умов, отримання кредитної картки тощо, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати відповідно кредитні кошти у відповідному розмірі, погодженому у встановленому порядку. Докази, що відповідають вимогам ст.ст.76-80 ЦПК України, суду не надані.

Враховуючи те, що за матеріалами справи неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку, суд позбавлений можливості визначити розмір заборгованості за договором, оскільки його розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого банком кредиту. Таким чином, представлений банком розрахунок заборгованості у розмірі 71521,39 грн., суд не може брати до уваги. Більше того, наведений розрахунок містить посилання на договір б/н від 22 грудня 2010 року (а.с.6).

Крім того, позивачем до матеріалів позовної заяви надано невірні Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом від 23.08.2016 року (а.с.47-52), в подальшому у відповіді на відзив зазначено про таку помилку, надано Умови та правила надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06.03.2010 року, однак не надано належних і допустимих доказів, що саме з цими Умовами та правилами був ознайомлений відповідач, розумів їх і погодився з ними у момент підписання анкети-заяви 22 жовтня 2010 року, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку нарахування, з огляду на їх мінливий характер.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що надані банком докази не підтверджують надання відповідачу кредиту, оскільки суперечать один одному.

Звертаючись з даним позовом, банком не було надано будь-якого доказу на підтвердження виникнення між сторонами кредитних зобов`язань, оскільки доводи, викладені у позові та відповіді на відзив на позовну заяву не можуть усунути існуючі розбіжності щодо визначення суми наданого кредиту та виниклої заборгованості, тому при вирішенні вказаного спору за даних фактичних обставин справи суд виходить з недоведеності заявлених банком вимог.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, чого не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи, а тому дана роздруківка із сайту позивача не може вважатись належним доказом.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, та оскільки Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 22 жовтня 2010 року шляхом підписання заяви, оскільки достовірно не підтверджено вказаних обставин. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили можливість нарахування банком відсотків, комісії, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також варто зазначити, що згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Отже, посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитного договору та привівши розрахунок заборгованості, у порушення вимог ст.12 ЦПК України належними доказами та у встановленому законом порядку надані відповідачем пояснення позивач не спростував, як і не доказав наявності самого кредитного договору та видачі кредиту.

При цьому посилання позивача на те, що відповідач користувався наданими коштами, а тому погоджувався із розміром нарахованою заборгованістю не є безумовною підставою для вирішення позову на користь позивача. Оскільки, з наданих до суду довідок про відкриття карткових рахунків та їх перевипуск не вбачається, що такі дії банком було вчинено саме після підписання анкети-заяви ОСОБА_1 22 жовтня 2010 року на отримання ощадкнижки (депозиту).

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то витрати по справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 549, 551, 626, 628, 633, 634,638, 1048, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України, ст.ст.12, 81,130,131, 141, 229, 247, 263, 354 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, , рахунок № НОМЕР_2 , МФО №305299.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 26 жовтня 2020 року.

Суддя Л.І. Савченко