Провадження № 2-о/638/251/20
РІШЕННЯ

іменем України

05.11.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.,

секретаря Овчаренко К.В.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про видачу обмежувального припису.

Подану заяву мотивує тим, що його син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає із заінтересованою особою- ОСОБА_2 - колишньою дружиною заявника за адресою АДРЕСА_1 . Вказану заяву заявник подає в інтересах дитини. Заявник стверджує, що ОСОБА_2 застосовує до дитини психічний та фізичний тиск, не приділяє уваги у вихованні, не готує їжу, не допомагає з домашніми завданнями зі школи, не спілкується із дитиною. У серпні 2018 року ОСОБА_2 побила дитину, у подальшому відбувались сварки, після однієї із них дитина телефонувала батькові та не хотіла повертатися до додому, залишалась ночувати у батька. У січні 2019 року ОСОБА_2 вдарила по обличчю дитину під час відвідання басейну. Всі вказані факти свідчать про те, що ОСОБА_2 становить загрозу для сина ОСОБА_4 , тому заявник просить ухвалити рішення про задоволення заяви та видати стосовно ОСОБА_2 1969 року народження, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 обмежувальний припис, яким заборонити перебувати у місці проживання з постраждалою дитиною ОСОБА_5 2007 року народження за адресою АДРЕСА_2 строком на шість місяців, обмежити спілкування із постраждалою дитиною- ОСОБА_5 2007 року народження строком на шість місяців.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 08 жовтня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання.

Відповідно до ухвали від 12 жовтня 2020 року витребування документи, задоволене клопотання про допит свідка, зобов`язано забезпечити явку представника Служби у справах дітей Шевченківського району міста Харкова.

У судовому засіданні заявник підтримав вказану заяву, просив задовольнити вимоги та видати обмежувальний припис, просив її задовольнити з викладених підстав.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечував, просив у задоволенні заяви відмовити.

Заінтересована особа просила відмовити у задоволенні вимог заявника, надала до суду докази, просила їх врахувати при ухваленні остаточного рішення суду. Зазначила, що вказана заява- є тиском на неї з метою вирішення майнових питань, питань нерухомості після розірвання шлюбу та з метою поставити під сумнів рішення суду щодо визначення місця проживання сина з нею.

Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, заінтересованої особи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Судом встановлено, що заявник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 14 січня 2016 року. виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції батьками ОСОБА_6 2007 року народження є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

З пояснень заявника та заінтересованої особи вбачається, що дитина мешкає разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні в присутності працівника служби у справах дітей було допитано неповнолітнього ОСОБА_6 , який повідомив, що він мешкає із мамою, проте хотів би мешкати із батьком. З мамою у нього трапляються конфліктні ситуації з приводу відвідань школи, підготовки з окремих предметів із репетиторами. Зазначив, що мама на нього кричить, в басейні била його по обличчю, натомість з батьком вони періодично зустрічаються та проводять час у кав`ярнях, де ведуть бесіди. Батько надає йому кошти.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); (п. 12 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами.

Так суду надані докази щодо належного виховання дитини матір`ю. В судовому засіданні повідомлено, що дитина нормально харчується, мати готує їжу, проводить виховну роботу. Намагається бути у житті дитини.

Поведінку ж дитини суд оцінює, як таку, що потребує психологічної корекції, так як дитина має певні конфлікти із матір`ю. Проте вказані конфлікти є наслідками саме поведінки дитина, таких як : пізнє повернення до дому, ухилення від виконання домашніх завдань, не бажання займатися із репетиторами, запізнення до школи та інше, що, власне, може бути також наслідком відповідного « складного» віку дитини.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно сина , настання наслідків його вчинення, що надавало б правову підставу для видачі обмежувального припису, суд приходить до висновку що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 2, 5-7, 10-12, 76-83, 211, 258, 259 ЦПК України, ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», -

вирішив:

Вимоги ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлений 10 листопада 2020 року.

Суддя : Штих Т.В.