Справа 206/6200/19
Провадження 2/206/168/20
10 лютого 2020 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Щербині Є.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,-
представника позивача - ОСОБА_3 ,
Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Новік Лідія Євгенівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 188500,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на підтвердження чого він був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Медяник В.А. Відповідно до п. 1 договору відповідач позичила у позивача та фактично отримала у нього грошові кошти у сумі 188500,00 гривень, які зобов`язалась повернути у строк до 03.08.2018. Проте у встановлений договором строк оплата у сумі 188500,00 гривень від відповідача до позивача ні повністю, ані частково не надійшла та на момент звернення до суду з позовом грошові кошти не сплачені. На вимоги позивача повернути грошові кошти за договором позики відповідач ніяким чином не реагує. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 188500,00 гривень. Додатково позивач пояснив, що відповідача йому рекомендувала знайома яка стверджувала, що проблем з поверненням грошових коштів не буде. Проте, після спливу передбаченого договором строку повернення боргу відповідач жодних коштів не повернула та взагалі почала ігнорувати позивача та його вимоги з повернення боргу.
Відповідач, будучи двічі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалити заочне рішення).
Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, врахувавши нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, прийшов до наступного.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Так, судом встановлено, що між ОСОБА_1 (позикодавець) до ОСОБА_2 (позичальник) 03 квітня 2018 року укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав позичальнику позику у сумі 188500,00 гривень, що є еквівалентом 7000,00 доларів США у строк до 03 серпня 2018 року (п. 1 договору позики).
Відповідно до п. 1.2 договору позики позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві суму позики в строк до 03 серпня 2018 року.
Також п. 6 договору позики визначено, що передача грошей була проведена до підписання цього договору, про що позичальник підтвердила своїм підписом у договорі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що, звичайно, ставляться.
Виходячи з вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Судом також встановлено, що укладання вказаного договору відбулось з вільного волевиявлення сторін, про що наголосив сам позивач у судовому засіданні та про що зазначено в договорі позики, відповідач в судове засідання не з`явилась та не заперечила щодо викладених обставин позивачем, а тому у суду відсутні сумніви з приводу невиконання відповідачем своїх обов`язків перед позивачем за договором позики.
Таким чином, судом достовірно встановлено факти укладання між сторонами договору позики, отримання відповідачем грошових коштів у сумі 188500,00 гривень та не повернення суми позики у передбачений договором строк.
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже з останнього на користь позивача підлягає стягненню грошова сума у розмірі 188500,00 гривенью.
Таким чином позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Приходячи до висновку про задоволення позову, суд також враховує той факт, що укладання спірного договору позики та його виконання не впливає та не порушує прав третіх осіб.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідно до ст. 141 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1885,00 гривень.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) суму заборгованості за договором позики від 03 квітня 2018 року у розмірі 188500,00 (сто вісімдесят вісім тисяч п`ятсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 1885,00 гривень.
Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючи суддя: Р.О. Кушнірчук