КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 287/1978/19 Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8337/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору недійсним.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору недійсним.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року цивільну справу № 287/1978/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору недійсним передано за підсудністю на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору недійсним визнано неподаною та повернено позивачеві.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року, що перешкоджає подальшому розгляду провадженню у справі скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що у спірних правовідносинах, що склалися між нею та відповідачем, вона є споживачем послуг. Вказані умови також містяться в оспорюваному договорі. Відповідно до частини 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільненні від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав, що не було враховано судом першої інстанції при залишені позовної заяви без руху, з наступним її поверненням позивачеві.

До дня призначення справи до розгляду відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшли. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, зокрема, про повернення позовної заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву позивачеві ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що у строки вказані в ухвалі про залишення заяви без руху, позивачем не усунуті недоліки, що є підставою для повернення заяви.

Проте до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України. Зокрема, частиною четвертою статті 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Отже, якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху. Суд відповідно до вимог статті 185 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначає конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплаченого судового збору, і надає строк для усунення недоліків.

З матеріалів справи вбачається, що до суду за захистом порушених прав звернулась ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона».

Матеріально-правова вимога щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до визнання недійсним договору про надання коштів у позику, укладеного 21 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона».

Місцем укладення цього договору та місцем виконання цього договору за пунктом 10.2. договору визначено місцезнаходження позикодавця - місто Київ, проспект Степана Бандери, 8, корпус 6 ( Оболонський район міста Києва).

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року цивільну справу № 287/1978/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» про визнання договору недійсним передано за підсудністю на розгляд до Оболонського районного суду міста Києва (а.с. 21-23).

Ухвала Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року позивачем в апеляційному порядку не оскаржена, набрала законної сили.

Зі змісту положень пункту першого частини першої статті 31, 32 ЦПК України вбачається, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Матеріали цивільної справи № 287/1978/19 на підставі ухвали Олевського районного суду Житомирської області від 02 грудня 2019 року передані на розгляд Оболонському районному суду міста Києва.

Ухвалою Оболонського районного суду першої інстанції від 23 січня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання заяви до суду, позовну заяву залишено без руху з підстав несплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Як на підставу для залишення позовної заяви без руху, суд в ухвалі від 23 січня 2020 року посилався на те, що характер спірних відносин, що виникли між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона» не стосується захисту прав споживачів.

Ухвалою від 17 березня 2020 року суд першої інстанції визнав позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повернув матеріали позивачеві з підстав не усунення недоліків заяви.

Перевіряючи матеріали позовної заяви, а також додержання судом першої інстанції вимог процесуального законодавства, колегія суддів виходить з такого.

Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК).

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Законом від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» указана норма доповнена частиною другою, за якою у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Таким чином, сам характер фінансово-кредитних відносин, стороною в якій є фізична особа, а також використані у Законах № 1023-XII «Про захист прав споживачів», № 2664-ІІІ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», № 1734-VIII «Про споживче кредитування» терміни споживчий кредит (споживче кредитування), фінансова установа, фінансова послуга дають підстави вважати, що правовідносини, які виникають з кредитних договорів підпадають під дію Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як визначено нормою частини 2 статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі- Закон № 3674-VІ).

Статтею 1 Закон № 3674-VІ передбачено, що за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом справляється судовий збір, у розмірах, встановлених цим Законом.

У статті 5 Закону № 3674-VІ визначено перелік пільг щодо сплати судового збору.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що, оскільки стаття 5 Закону № 3674-VI не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 22 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи, що спірні правовідносини, які виникли з договору про надання коштів у позику між ОСОБА_1 , як споживачем послуг, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона», як фінансовою установою підпадають під дію Закону № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

У поданій до суду заяві позивачем ОСОБА_1 зазначено, що в силу частини 3 статті 22 Закону України «Про захист права споживачів» вона звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, неправильно витлумачив вказані вище норми права та безпідставно поклав на ОСОБА_1 , яка звернулась до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору, з наступним поверненням позовної заяви позивачеві, у зв`язку із несплатою судового збору.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги позивача, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які за приписами статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 17 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: