Єдиний унікальний номер 243/8155/19
Провадження номер 2/234/2536/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2020 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Дюміної Н.О.

за участю: секретаря судового засідання Прилуцької А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі № 6 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка була уточнена в ході судового розгляду справи, шляхом подачі заяви про зменшення розміру позовних вимог, та яка мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 11.06.2007 року. При підписанні анкети-заяви ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що визначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому кредитний ліміт збільшився до 13 000 грн. 00 коп.

У порушення умов договору, щодо порядку погашення кредиту, заборгованості та сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, а також інших витрат, відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.07.2020 року має прострочену заборгованість в розмірі 42 633 грн. 59 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 12 636,15 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України в сумі 29 997,44 грн. При цьому, Банк зазначає в позові, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь - яку частину суми заборгованості за кредитом.

Просить суд стягнути з відповідача на власну користь вказану вище заборгованість та судові витрати по справі.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав до суду відповідь на відзив, де просив задовольнити позовні вимоги. Зазначив, що не заперечує проти розгляду справи у його відсутності.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Чередниченко Ю.В. до суду не з`явилися, надіслали на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності. Крім того 02.11.2020 року відповідач надала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, посилаючись на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки платежі по кредитному договору в останнє вносила у 2007 році. Просила суд застосувати позовну давність до вимог позивача та відмовити банку у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті вважає, що позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, у відповідності до положень ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою 11.06.2007 року укладено кредитний договір, що складається з заяви позичальника, умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

Згідно заяви на отримання кредиту від 27.06.2007 рокуОСОБА_1 видано кредитну картку «Універсальну» № НОМЕР_1 , з початковим кредитним лімітом 300 грн. 00 коп.

При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладенийлише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

АТ КБ "Приватбанк" свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Позивач в позові зазначив, що відповідачка зобов`язалась повертати витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Судом достовірно встановлено, та підтверджено підписаними Умовами та правилами надання банківських послуг, що сторони узгодили те, що строк погашення процентів за кредитом здійснюється щомісячними платежами за попередній місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.

Таким чином суд зазначає, що сторони кредитного договору встановили строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі цього договору.

Банк в позові зазначає, що відповідачка в процесі користування кредитом не надала своєчасно кошти банку для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку банк просить стягнути з відповідачки на свою користь.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

02.11.2020 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду відзив в якому зазначила, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки платежі по кредитному договору вона не вносила з 2007 року, а тому право банку на стягнення заборгованості виникло з моменту чергового платежу, однак з дійсним позовом до суду Банк звернувся лише 21.09.2020 року, що на думку відповідачки є підставою для застосування до вимог банку строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України. Надала суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність до позовних вимог банку.

Вирішуючи питання щодо застосування строку позовної даності до позовних вимог банку, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1.2 Умов і правил надання банківських послуг підписаних сторонами - вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві.

Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк.

Тобто, п. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг.

Умови продовження строку дії карти визначені у розділі ІІ Правил користування платіжною картою.

Учасники справи не оспорюють той факт, що відповідно до Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає.

Відповідно до доданого до позову розрахунку заборгованості за договором №б/н від 11.06.2007 року відповідачкою ОСОБА_1 з моменту укладення кредитного договору взагалі не вносились грошові кошти на погашення заборгованості, Жодного надходження особистих коштів відповідачки на платіжну карту не відбувалось протягом всього періоду дії картки. (а.с. 4-10)

Надаючи оцінку виписці за договором б/н, наданій станом на 04.08.2020 року, суд зазначає наступне (а.с. 31-40):

По-перше, в графі «деталі операції» банком зазначаються відсотки та штрафи, списані за прострочення за кредитом. Останнє таке списання відбулось 29 лютого 2020 року.

Відповідно до п.1.7. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученням власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Бездіяльність боржника, в даному випадку, не оспорювання ним списання коштів, якщо така можливість допускається законом або договором, не може свідчити про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Таким чином списання відсотків за прострочений кредит, не може слугувати підставою для переривання позовної давності.

По-друге, 31.05.2018, 05.07.2018, 02.08.2018, 02.10.2018, 06.12.2018, 11.01.2019, 18.01.2019, 27.02.2019, 27.03.2019, 05.06.2019 мало місце поповнення карткового рахунку відповідачки, з наступною деталізацією операції «Погашение задолженности РЕФ SAMDNS5932 ИНН Пополнение карточного счета».

Однак суд не приймає вказані відомості до уваги, як беззаперечний доказ вчинення дій відповідачкою, які свідчать про визнання нею своїх боргових зобов`язань перед банком, оскільки з наданого Банком витягу, в частині деталізації операцій по поповненню карткового рахунку неможливо зробити висновок ким саме було здійснено поповнення, факт вчинення таких дій відповідачем не визнається.

Суд зазначає, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, коли такі дії здійснено ним особисто, або уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Банком не надано суду підтвердження того, що поповнення карткового рахунку було здійснено саме відповідачкою, її представником, або іншою уповноваженою на це особою, не зазначено суду також і цільове призначення грошових коштів, якими поповнювався картковий рахунок.

Як було встановлено в судовому засіданні на підставі досліджених письмових доказів а також з письмових пояснень самої ОСОБА_1 - відповідачкою протягом періоду з 11.06.2007 року по час розгляду справи не вживались спроби щодо сплати наявної заборгованості, що свідчить про те, що переривання строку позовної давності не відбулось.

Крім того судом достовірно встановлено, що Банк не продовжував відповідачці Карту на новий строк у відповідності до п. 3.1.3 розділу ІІ «Користування карткою», що також підтверджується довідкою до договору, відповідно до якої за кредитним договором

який був підписаний між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії якої визначено до 06/15, тобто з травня 2018 року відбувались поповнення картки, строк дії якої сплив.

Судом також було досліджено під час судового засідання, наданий представником позивача разом із заявою про зменшення розміру позовних вимог, інший розрахунок заборгованості за договором № б/н від 11.06.2007 року, в якому банком вже було зазначено в графі «сума погашення за наданим кредитом» грошові кошти, які вносилися 31.05.2018, 05.07.2018, 02.08.2018, 02.10.2018, 06.12.2018, 11.01.2019, 18.01.2019, 27.02.2019, 27.03.2019, 05.06.2019 на поповнення карткового рахунку, та який узгоджується з витягом щодо деталізації операцій за кредитною карткою відповідачки, якому судом вже була надана оцінка вище.

Відомості у розрахунку в частині надходжень у 2018 році не береться судом до уваги, оскільки також відсутні докази того, що грошові кошти внесені саме відповідачкою, її представником, або іншою уповноваженою на це особою; деталізований опис операцій за кредитною карткою вказаних відомостей не містить; суду не надано відомостей, що проведення таких операцій по картці, строк дії якої сплив можливий; даний розрахунок не узгоджуються з первісним, доданим позивачем до позову. Викладене дозволяє суду дійти висновку, що має місце спроба позивача штучно перервати строки позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд України в правовій позиції, висловленій в постанові №6-14цс14 від 19 березня 2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею

строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція також викладена в постановах Верховного Суду України 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.

Так, з довідки долученої банком до матеріалів справи, видно, що за кредитним договором який був підписаний між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , відповідачці було надано кредитну картку № НОМЕР_2 , термін дії якої визначено до 06/15.

Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав разом із закінченням строку дії платіжної карти, тобто 06/15, а належних доказів того, що нова платіжна карта з подальшим строком дії надавалась відповідачці банком не надано, то строк позовної давності почав спливати з 01.07.2015 року. Банк звернувся до суду із даним позовом лише 21.09.2020 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Крім того суд вирішуючи питання про обсяг залишених без задоволення позовних вимог банку, вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог видно, що Банк просить стягнути з відповідачки окрім заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 12 636 грн. 15 коп., ще й заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України в сумі 29 997 грн. 44 коп.

Однак, як вбачається із доданого до вказаної вище заяви про зменшення розміру позовних вимог розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.06.2007 року: «процентна ставка на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України» - 0; «нараховано відсотків на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України» - 0; «сальдо за нарахованими відсотками на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України» - 0; «загальне сальдо за нарахованими відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України» - 0; «сальдо за нарахованими відсотками накопичувальним підсумком на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України» - 0.

Крім того в підсумковій, зведеній таблиці до вказаного вище розрахунку вказано, що «заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України» складає 0.

В той час як сума в розмірі 29 997 грн. 44 коп., яку банк просить стягнути з відповідачки в рахунок заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, насправді є завуальованими процентами за кредитним договором, що вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості та підсумкової таблиці до вказаного розрахунку.

Однак суд зазначає, що позовна давність щодо вимог АТ КБ «Приват Банк» до відповідачки в частині стягнення зазначеної вище заборгованості за відсотками не застосовується в даному випадку, а вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), що право

кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак банком не було надано суду обґрунтованих та належних доказів із зазначенням розрахунку заборгованості по простроченим процентам в порядку ст. 625 ЦК України до моменту спливу позовної давності та крім того сам розрахунок заборгованості наданий суду банком - не містить жодних відомостей про наявність такої заборгованості.

Сума ж розмірі 29 997 грн. 44 коп., яка визначена позивачем в розрахунку, як заборгованість за простроченими відсотками була нарахована відповідачці вже після спливу строку користування кредитом, а саме в період з 07.2015 року по 09.11.2020 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку частини другої статті 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин.

Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів.

Із системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що позичальник не мав права на нарахування процентів, після спливу строку користування кредитом, які стали предметом позову, а отже, відсутні і підстави стверджувати про наявність факту порушення суб`єктивного цивільного права, та як наслідок і підстави застосування позовної давності до цих вимог, які за своїм змістом не ґрунтуються на законі та не підлягають задоволенню, як необґрунтовані.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір поверненню не підлягає, у зв`язку із відсутністю підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 211, 213, 246, 247, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 253, 257, 258, 261, 524, 530, 553, 554, 610-625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення було виготовлено 24 грудня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Н.О.Дюміна