ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 635/7578/19-ц

провадження № 22ц/818/5467/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Кругової С.С., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року в складі судді Пілюгіної О.М.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину.

Позовна заява мотивована тим, що її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2013 року шлюб між її батьками розірвано.

Зазначила, що її зараховано на навчання наказом № 426 від 13 серпня 2018 року та наразі вона є студенткою 2 курсу денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах Харківського національного університету внутрішніх справ 3-4 рівня акредитації. Передбачуваний термін закінчення навчання - червень 2022 року.

Вказала, що відповідач матеріальну допомогу їй не надає, незважаючи на її неодноразові звернення. Інших дітей не має. За іншими виконавчими листами матеріальна допомога з нього не стягується.

Посилалася на те, що відповідач офіційно не працевлаштований, проте постійно працює і може надавати їй щомісячну матеріальну допомогу.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 2000,00 грн щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000,00 грн щомісячно на період навчання дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08 жовтня 2019 року і до закінчення навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 23 років; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини по справі, не надав належної оцінки доказам у справі, зокрема, на підтвердження витрат, пов`язаних саме з навчанням, оскільки сам факт навчання не є підставою для стягнення аліментів. В матеріалах справи відсутній відповідний договір на навчання з визначенням його вартості навчання. Вказав, що позивачка не довела її неспроможність оплачувати самостійно навчання і що вона потребує матеріальної допомоги. Також, не доведено наявності у нього будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки на час її навчання. Зазначив, що позивачка умисно приховала факт надання ним фінансової допомоги вже після досягнення нею 18 років, а також факт сплати аліментів за виконавчими листами.

24 листопада 2020 року від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважала рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначила, що відповідно до договору № 90 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та нею від 13 серпня 2018 року загальна вартість освітньої послуги становить 40 000,00 грн, де щомісячний платіж - 1000,00 грн, які сплачує її мати. Вказала, що вона навчається на денній формі навчання, тому не має можливості працювати, щоб бути матеріально незалежною. Посилалася на те, що вона проживає у м. Мерефа Харківської області, а навчальний заклад знаходиться у м. Харків, тому вона змушена користуватися різними видами транспорту для того, щоб доїхати до закладу, а тому несе витрати на проїзд. Зазначила, що на момент відкриття виконавчого провадження відповідач отримує дохід в Управлінні поліції охорони в Харківській області, а тому він може надавати їй матеріальну допомогу.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі визначеному судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.6).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16 серпня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.9).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вбачається з довідки Харківського національного університету внутрішніх справ № 2/2048 від 05 серпня 2019 року ОСОБА_1 дійсно є студенткою ІІ курсу денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах Харківського національного університету внутрішніх справ, ІІІ-ІV рівня акредитації. Зарахована на навчання наказом № 426 від 13 серпня 2018 року. Передбачуваний термін закінчення навчання та присвоєння ступеня вищої освіти «бакалавр» - червень 2022 року (а.с.2).

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 надав копії квитанції та платіжних доручень про сплату ним на користь ОСОБА_3 аліментів, зокрема, 17 жовтня 2019 року в розмірі 1000,00 грн, 20 серпня 2019 року - 2118,00 грн, 26 серпня 2019 року - 1898,26 грн, 19 січня 2020 року - 1010,00 грн, 19 грудня 2019 року - 1510,00 грн, 02 грудня 2019 року - 1006,00 грн (а.с.61-64).

Також, ОСОБА_2 надав копії довідок про його доходи з 2016 року по 2019 рік, з яких вбачається, що за період з січня 2016 року по грудень 2016 року йому нараховано заробітну плату в розмірі 71 150,50 грн, з них сплачено аліментів в розмірі 15 500,62 грн; за період з січня 2017 року по грудень 2017 року нараховано 105 028,97 грн, з них сплачено аліментів в розмірі 24 531,72 грн, за період з січня 2018 року по грудень 2018 року нараховано 146 027,15 грн, з них сплачено аліментів в розмірі 31 435,10 грн, за період з січня 2019 року по травень 2019 року нараховано 109 973,64 грн, з них сплачено аліментів в розмірі 22 144,66 грн (а.с.65-68).

Разом з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 надала: копії висновку Комунального некомерційного підприємства «Міський клінічний шкірно-венерологічний диспансер» про встановлення їй діагнозу атопічний дерматит та призначення лікарських засобів, а також копії квитанції про їх придбання; копію договору № 90 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою від 13 серпня 2018 року, в якому зазначено, що загальна вартість освітньої послуги становить 40 000,00 грн та копії квитанції про оплату цих послуг її матір`ю; копію довідки про навчання на кафедрі військової підготовки № 23/79 від 16 листопада 2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 навчається на кафедрі військової підготовки Харківського національного університету внутрішніх справ з терміном навчання 2 роки з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2022 року за курсом військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу з денною формою навчання, а також надала копії квитанцій про оплату цих послуг; копії квитанції про придбання нею одягу; копії квитанції про сплату коштів за проживання в гуртожитку; копію постанови державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 20 жовтня 2020 року ВП № 62924698, за якою звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_2 , що отримує дохід в Управлінні поліції охорони в Харківській області.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Оскільки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжує навчатися у Харківському національному університеті внутрішніх справ та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, проживає разом з матір`ю, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, а ОСОБА_2 є працездатною людиною та має можливість надавати дочці таку допомогу, є наявні підстави про необхідність стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на її утримання, яка навчається, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, дійшов правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_1 у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість її батько, ОСОБА_2 належним чином такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов`язок її надавати, тому стягнув з нього на користь позивачки аліменти на період її навчання згідно з вимогами закону, навівши обґрунтування розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, врахувавши матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я та наявність інших утриманців.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що позивачка не надала доказів на підтвердження витрат, пов`язаних саме з навчанням, оскільки сам факт навчання не є підставою для стягнення аліментів судова колегія відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, наданими до відзиву на апеляційну скаргу.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачка не довела її неспроможність оплачувати самостійно навчання і що вона потребує матеріальної допомоги судова колегія також відхиляє, оскільки позивачка навчається за курсом військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу з денною формою навчання, тому у неї немає можливості працювати.

Доводи ОСОБА_2 щодо того, що не доведено наявності у нього будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на утримання позивачки на час її навчання є необґрунтованими, оскільки, навіть до суду апеляційної інстанції ним не надано доказів на підтвердження цих доводів.

Посилання ОСОБА_2 на те, що позивачка умисно приховала факт надання ним фінансової допомоги вже після досягнення нею 18 років, а також факт сплати аліментів за виконавчими листами є безпідставними, оскільки такі документи надані позивачкою до суду апеляційної інстанції на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , які на спроможність відповідача сплачувати аліменти на час навчання в розмірі 2000,00 грн не вплинули.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді С.С. Кругова

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.