КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/33621/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/3457/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

при секретарі Гойденко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волошина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошового зобов`язання припиненим, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог,

в с т а н о в и в :

у серпні 2018 рокуОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила визнати повністю припиненим грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 на суму 5 639 343,14 грн, що було визначено рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012 у цивільній справі № 2-1741/12, шляхом проведення часткового зарахування зустрічних однорідних вимог ОСОБА_1 на суму 11 156 862,02 грн до ОСОБА_2 та зменшення вимог ОСОБА_1 на суму проведеного заліку.

В обґрунтування позову зазначала, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012 з неї стягнуто на користь відповідача за 1/2 частину спільного майна подружжя 5 639 343,14 грн. На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання і відкрито виконавче провадження.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2016 в іншій цивільній справі стягнуто з ОСОБА_2 на її користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частку у спільному майні подружжя у сумі 11 153 421,02 грн. Судом видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження.

01.03.2017 нею зроблено заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої її борг є погашеним повністю, в рахунок часткового погашення зобов`язання боржника ОСОБА_2 перед нею. Вважає, що вона в належній формі вчинила односторонній правочин про зарахування однорідних зустрічних вимог та повністю виконала рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012.

Вона звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 20.06.2017, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2017 їй в цьому було відмовлено. Проте, суд зазначив, що вона не позбавлена права на звернення до суду із заявою про вирішення питання про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2019 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не вірно витлумачено положення ст. 601 ЦК України та звужено її зміст. Стаття 602 ЦК України не містить заборони на зарахування зустрічних вимог. Суд не вірно зазначив, що заява про залік зустрічних однорідних вимог, яка здійснена на стадії виконання судового рішення, може бути підставою для укладення між стягувачем і боржником мирової угоди, яка у випадку затвердження судом є підставою для закінчення виконавчого провадження. Відповідач заперечує проти такого способу виконання рішення суду, а тому вона і звернулася з даним позовом, та вона самостійно обирає спосіб захисту порушеного права. Суд не звернув увагу на зміст ухвали Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2017, у якій вказано, що вона не позбавлена права на звернення до суду із відповідною заявою про вирішення питання щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Причини неявки відповідача визнані неповажними, оскільки подавши клопотання про відкладення розгляду справи, останній не надав будь - яких доказів на підтвердження поважних причин неявки до суду.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012 у цивільній справі № 2-1741/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ПрАТ «Позняки-Жил-буд» про визнання недійсним правочину, поділ майна та стягнення коштів, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину вартості спільного майна подружжя 5 639 343,14 грн.

10.09.2013 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1741/12.

Згідно з інформації про вказане виконавче провадження (https://asvpweb.minjust.gov.ua/), в ході примусового виконання було об`єднано виконавчі провадження, і сума звернення стягнення за виконавчими документами становить 6 235 177,91 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2016 по цивільній справі № 757/2129/14-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за 1/2 частку у спільному майні у сумі 11 153 421,02 грн.

27.12.2016 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом від 11.11.2016 № 757/2129/14-ц.

01.08.2019 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. винесено постанову про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчого листа № 757/2129/14-ц виданого 11.11.2016 Печерським районним судом м. Києва, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою).

Як вказала ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначений виконавчий лист вона передала на виконання приватному виконавцю.

01.03.2017 ОСОБА_1 подала заяву про зарахування зустрічних однорідних вимог, згідно якої борг ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні № 39672480 в сумі 5 639 343,14 грн є погашеним повністю, в рахунок часткового погашення зобов`язання боржника ОСОБА_2 перед нею, як стягувачем в іншому виконавчому провадженні № 53196402 у сумі 11 156 862,02 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду є обов`язковим до виконання та зарахування зустрічних однорідних вимог здійснюється лише в межах виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

При припиненні зобов`язання останнє перестає існувати, і його учасників більше не пов`язують ті права та обов`язки, які раніше з нього випливали. Це означає, зокрема, що кредитор більше не має права пред`являти до боржника будь-які вимоги, які випливають із цього зобов`язання, що сторони не можуть відступати свої права та обов`язки у встановленому порядку третім особам.

Загальні підстави припинення зобов`язань встановлені статтями глави 50 ЦК. До них відносяться: передання відступного (ст. 600 ЦК); зарахування зустрічних однорідних вимог (ст. 601-603 ЦК); домовленість сторін, в тому числі новація (ст. 604 ЦК); прощення боргу (ст. 605 ЦК); поєднання боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК) та ін.

Відповідно до ст. 601 ЦК України зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З волі сторін зобов`язання припиняється шляхом зарахування зустрічної вимоги.

Зарахування - це така підстава припинення зобов`язання, за якої припиняються зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав (не зазначений, визначений моментом витребування).

Зарахування здійснюється за наявності наступних умов: вимоги сторін мають бути зустрічні, тобто такі, які випливають з двох різних зобов`язань, між двома особами, де кредитор одного зобов`язання є боржником іншого; вимоги мають бути однорідними, тобто в обох зобов`язаннях повинні бути речі одного роду; необхідно, щоб за обома вимогами настав строк виконання.

У даній справі зобов`язання позивачки перед відповідачем щодо сплати 5 639 343,14 грн виникло на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012.

Зобов`язання відповідача перед позивачкою щодо сплати 11 153 421,02 грн виникло на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2016.

На виконання судових рішень були видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, в редакції чинній на час ухвалення вищевказаних судових рішень, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таке ж положення закріплене і у ст. 129-1 Конституції України, в редакції, чинній на час розгляду даної справи.

Питання виконання судових рішень врегульовано у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Однією із засад виконавчого провадження є обов`язковість виконання рішень (п. 2 ч. 1 ст. 2 цього Закону).

Позивач з часу набрання рішенням законної сили (30.01.2013) рішення суду про стягнення з неї 5 639 343,14 грнне виконала.

При розгляді справи позивач вказала, що у зв`язку з невиконанням рішення суду ОСОБА_2 звернувся до неї з позовом про стягнення інфляційного відшкодування та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за ст. 625 ЦК України та такий позов було задоволено. Вона також звернулася з подібним позовом до ОСОБА_2 та її позов задоволено частково. Будь - яких судових рішень на підтвердження таких пояснень позивач не подала. Проте такі пояснення свідчать про те, що на виконанні знаходяться і інші виконавчі листи, відтак загальний розмір стягнення у зведеному виконавчому провадженні визначається державним чи приватним виконавцем.

У даному позові ОСОБА_1 фактично просить встановити, що вона виконала рішення Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2012, оскільки за іншим виконавчим листом вона є стягувачем та сума, яка підлягає стягненню перевищує суму боргу, який мала сплатити як боржник. Тим самим ОСОБА_1 вважає, що виконала рішення суду.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що всі питання виконання рішення суду вирішуються у виконавчому провадженні, а не шляхом пред`явлення нового позову.

Саме у виконавчому провадженні вирішується питання об`єднання виконавчих проваджень, укладення мирової угоди, відмови від виконання, накладення штрафів за ухилення від виконання рішення суду, стягнення виконавчого збору тощо.

Статтею ст. 601 ЦК України передбачено припинення зобов`язання з волі сторін, за заявою будь - якої однієї із сторін у зобов`язанні, та дана норма не регулює питання виконання судових рішень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував висновки, викладені в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2017, у якій вказано, що позивач не позбавлена права на звернення до суду із відповідною заявою про вирішення питання щодо припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не спростовують висновків суду, оскільки в ухвалі суду не йдеться про звернення до суду саме з позовною заявою та суд розглядав питання про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а не вирішував питання припинення зобов`язання.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 29 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду з підстав, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлений 19.02.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик