КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 754/6644/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3560/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Зотько Т.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

17 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за кредитним договором, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 4 січня 2008 року укладено Кредитний договір № 0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 71150 грн. зі сплатою 14% річних.

Зазначив, що банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти на загальну суму 71150 грн.

Позичальником за період користування кредитними коштами здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість в повному обсязі не погашена. Отже, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника відповідно до розрахунку заборгованості становить 174458, 43 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 54146, 58 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 28703, 52 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 64819, 95 грн., заборгованість по пені - 26788, 38 грн.

20 квітня 2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0 від 4 січня 2008 року.

З огляду на те, що Позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню Кредитних коштів отриманих на підставі Кредитного договору № 0 від 4 січня 2008, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних, що станом на 22 квітня 2019 становить 46551, 65 грн.

У зв`язку із викладеним, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №0 від 4 січня 2008 року у розмірі 46 551, 65 грн., а також покласти на відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» 4 січня 2008 року укладено Кредитний договір № 0, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 71150 грн. зі сплатою 14% річних.

Пунктом 1.2.2. Кредитного договору передбачено, що Позичальник (Відповідач) зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 5 січня 2015 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Сторони Кредитного договору узгодили графік погашення заборгованості та виклали його у Додатку №1 до Кредитного договору.

Узгоджуючи Графік погашення заборгованості, сторони Кредитного договору домовились про те, що Позичальник (Відповідач) зобов`язується повернути банку кредит у таких розмірах, щоб станом на дату, вказану у Графіку, сума заборгованості за кредитом не перевищувала встановлений Графіком розмір.

20 квітня 2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за Договором кредиту № 0.

Також з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем складає 174458, 43 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 54146, 58 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 28703, 52 грн., заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 64819, 95 грн., заборгованість по пені - 26788, 38 грн.

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Вердикт Капітал», починаючи з 14 травня 2012 року, здійснювало нарахування відсотків, пені та комісії на основну суму боргу в розмірі 54 146, 58 грн., відповідно до наданого розрахунку, загальний розмір заборгованості складає 174 458, 43 грн., з яких заборгованість по основній сумі кредиту - 54 146, 58 грн., заборгованість по відсоткам на дату відступлення права вимоги - 28 703, 52 грн., заборгованість з пені - 26 788, 38 грн., нарахованих відсотків - 64 819, 95 грн.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла в період дії Кредитного договору, кредитодавцю заборонялось вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Також, за правилом, передбаченим статтею 1050 ЦК України, встановлюється, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з пунктом першим частини другою статті 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов`язаннями з визначеним строком, виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Оскільки кредитним договором від 4 січня 2008 року сторони встановили окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах: від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 03 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Банк звернувся до суду з позовом 7 травня 2019 року, тобто після спливу позовної давності щодо усіх щомісячних платежів, про застосування якого просив у відзиві на позовну заяву представник відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять інформації щодо дати останнього платежу, здійсненого відповідачем на погашення заборгованості за кредитом, графіком погашення кредиту визначено кінцевий термін останнього платежу - 5 січня 2015 року, а позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише в травні 2019 року, тобто більше ніж через 4 роки з дня виникнення права пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що відповідач має сплатити, а кредитор має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми без обмеження будь - яким строком, оскільки такі твердження суперечать завданням та основним принципам цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пункту сьомого частини третьої статті 2 ЦПК України, одним із основних принципів цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд не застосував до спірних правовідносин правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду України та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у справах, які розглядалися Великою Палатою Верховного Суду ставилося питання як про стягнення заборгованості по кредитному договору, так і трьох процентів річних та процентів за користування грошовими коштами за пунктом першим частини першої статті 1048 ЦК України.

У даній же справі рішення суду про стягнення кредитної заборгованості відсутнє, оскільки позовні вимоги про стягнення такої заборгованості не заявлялися.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, та позичальник у разі неповернення суми позики, має сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За правилами даної норми для стягнення трьох процентів річних має бути визначена прострочена сума та грошове зобов`язання має існувати на час такої вимоги.

Незважаючи на те, що позичальник своєчасно не повернув у повному обсязі суму кредиту, позивач, не висуває вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків, у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого було заявлено відповідачами у суді першої інстанції.

Відтак, у даному випадку, боржник звільнений від виконання такого зобов`язання, оскільки кредитор у визначений законом строк не реалізував своє право на стягнення грошових коштів.

Відсутність грошового зобов`язання унеможливлює застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України, оскільки дана норма діє лише у разі наявності невиконаного грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм процесуального права, висновки суду обґрунтовані, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384,ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді