Справа № 202/3628/20
Провадження № 2/202/1517/2020
22 жовтня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря Дмитрієва Р.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Згідно Статуту від 06 вересня 2019 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11 червня 2020 року, найменування банку змінено з ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» та в подальшому на АК КБ «ПриватБанк». ЗАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 червня 2020 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 02 липня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, натомість в позовній заяві зазначив про можливість розгляду справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до умов вказаного договору (п.1.1), Кредитор зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 160 000,00 грн., а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути Кредит в сумі 160 000,00 грн., сплатити відсотки за користування Кредитом в розмірі 15,00 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту.
Відповідно до п.1.3 Договору, кредит надається строком погашення не пізніше 21 лютого 2020 року.
Відповідно до п.2.4. Договору, Позичальник зобов`язується щомісячно до 21 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитом відсотки ануїтетними платежами в сумі не менше 2422,90 грн. шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок, відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 21 лютого 2020 року.
Виниклі спірні правовідносини між сторонами у справі, регулюються наступними нормами права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд погоджується з доводами позивача стосовно суми заборгованості за тілом кредиту. Відповідачем, в свою чергу, заперечень або інших доводів та доказів стосовно суми боргу за тілом кредиту суду не надано.
Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 151 372,05 грн.
Вирішуючи питання про розмір відсотків, які підлягають стягненню з відповідача, суд бере до уваги наступне.
Натомість, Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість по відсоткам з користування кредитом, розрахунок якої надано до позовної заяви та який ставиться судом під сумнів, оскільки умови кредитного договору від 21 лютого 2008 року хоча і містять умови про збільшення річної процентної ставки, відповідно до яких про збільшення відсоткової ставки Кредитор протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє Позичальника, шляхом направлення останньому поштою відповідного повідомлення Кредитору за адресою Позичальника, що вказана у цьому Договорі, або за іншою адресою, яку Позичальник письмово повідомив Кредитору при зміні адреси. В такому повідомленні Кредитором зазначається новий розмір відсоткової ставки та дата з якої розпочато застосування цього нового розміру ставки (п.8.9).
Із розрахунку суми боргу за кредитним договором, що долучений до позовної заяви, вбачається, що з 21 лютого 2008 року процентна ставка (поточна) за користування кредитом складала 15,00 %, а починаючи з 21 липня 2008 року її було збільшено до 25,08 % на рік, а з 01 лютого 2009 року на 30 %, натомість доказів письмового повідомлення відповідача про збільшення відсоткової ставки, суду не надано.
Тобто, з аналізу розрахунку заборгованості за кредитним договором від 01.02.2008 року, укладеного з ОСОБА_1 , вбачається, що за період з 01.02.2008 року до 26 червня 2008 року позивачем нараховані відсотки за відсотковою ставкою, що не виходить за межі встановленої договором, тобто 15 %. Проте, починаючи з 21 липня 2008 року до 22 січня 2009 року, та з 01 лютого 2009 року по 21 лютого 2020 року позивач здійснював нарахування відсотків за користування кредитом за відсотковою ставкою у розмірі 25,08 % та 30 % відповідно.
Доказів правомірності підняття відсоткової ставки у період з 21 липня 2008 року до 21 лютого 2020 року позивачем до суду не подано. Крім того, суд бере до уваги щомісячний ануїтетний платіж у розмірі не менше 2 422,90 грн., який розрахований із врахуванням відсоткової ставки.
У зв`язку з цим, суд доходить висновку, про безпідставність нарахування позивачем відсотків за користування відповідачем ОСОБА_1 кредитними коштами за відсотковою ставкою у розмірі 25,08 та 30 % річних та необхідність здійснення перерахунку цієї заборгованості виходячи із відсоткової ставки у розмірі 15 % річних.
Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В ході судового розгляду встановлено, що фактично відповідач отримав в користування грошові кошти, використовував їх та здійснював погашення суми боргу, а тому судом не ставиться під сумнів саме заборгованість за тілом кредиту.
Підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати зазначеної суми судом не встановлено.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.61 Конституції України , ст.ст. 509, 526, 549, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст.4, 13, 19, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Л.П. Слюсар