Справа № 308/8027/19
17 грудня 2020 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участі секретаря судового засідання Химинець О.Я., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності особи на частку будинку, який знаходиться у спільній частковій власності,-
Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 17 грудня 2020 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 24 грудня 2020 року.
ОСОБА_1 , звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про припинення права власності особи на частку будинку, який знаходиться у спільній частковій власності
26.01.2018 року нею отримано свідоцтво про право власності на спадщину за законом, а саме на 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Даний житловий будинок загальною площею 45,5 кв.м., складається з однієї житлової кімнати площею 16,9 кв.м.. Інший спадкоємець, співвласник 5/6 частки являється брат позивача ОСОБА_3 , який дій щодо оформлення за собою права власності не здійснив та жодних дій щодо утримання будинку не вчиняє. Будинок знаходиться у аварійному стані та фактично зруйнувався. Земельна ділянка заросла чагарниками. Вона не може отримати дозвіл на складання проекту землеустрою щодо встановлення меж ділянки, за місцем знаходження будинку, що підтверджується листом Дубрівської сільської ради. Згідно зі звітом про оцінку житлового будинку АДРЕСА_1 , його вартість становить 7000 грн.
Враховуючи вищенаведене, позивач просить: припинити право власності ОСОБА_3 на 5/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 20.09.2020 року в даній справі відкрито провадження та ухвалено проводити розгляд справи в загальному позовному провадженні. Копію вказаної ухвали направлено сторонам. Надано строк для подачі заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву та наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву.
В подальшому, відповідно до розпорядження керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області №679 від 03.10.2019 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи, матеріали вказаної справи підлягають повторному автоматизованому перерозподілу у зв`язку із тим, що суддя Тхір О.А. відрахована зі штату Ужгородського міськрайонного суду (закінчення строку тимчасового переведення) згідно Наказу Ужгородського міськрайонного суду №300/02-06 від 20.09.2019.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2019 головуючим суддею визначено Фазикош О.В. та передано матеріали справи для розгляду.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.11.2020 справу призначено до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили задовольнити його. Проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач ОСОБА_3 повторно в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, в судове засідання не з`явився.
На підставі наведеного суд керуючись ч.4 ст.223, 280-281 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.
Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Згідно ч.1 ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
За правилами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 , була власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №34007461 від 03.05.2012 видане Ужгородським районним комунальним підприємством (бюро) технічної інвентаризації, технічним паспортом виданим на ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.35-36, а.с.37).
ОСОБА_4 , 1936 р.н., являлась донькою ОСОБА_7 , постійно проживала з останньою, а тому вищевказаний будинок прийняла у спадок відповідно до закону.
Окрім того, позивачка ОСОБА_1 , зазначає, що ОСОБА_4 , 1936 р.н., являється її матір`ю, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після її смерті відкрилась спадщина, зокрема на будинок АДРЕСА_1 , який складається з однієї кімнати житловою площею 16,9 кв.м. загальною площею 45,5 кв.м.
З оглянутого в судовому засіданні заповіту зареєстрованого в реєстрі за №369 виданого 01.02.2008 року вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 все своє майно заповіла своєму синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.123).
Судом встановлено, що померлій ОСОБА_4 та її чоловікові ОСОБА_5 також належала квартира за адресою АДРЕСА_2 загальною площею 26,70 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 виданим виконавчим комітетом Ужгородської міської ради (а.с.124-126).
Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідач ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується заявою про прийнятті спадщини №2-47 в травні 2013 року, заявами про видачу свідоцтва №02/2013 від 2013 року та №326 від липня 2013 та оформив свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом та законом (а.с.119, а.с.120, а.с. 121, а.с.127, а.с.128).
На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_1 , 26.01.2018 видано свідоцтво про право власності за законом серії 3-38 (а.с.9).
Отже, право спільної часткової власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до витягу з Реєстру прав власності № 111912115 від 26.01.2018 виникло у ОСОБА_1 на 1/6 частку на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом №24553726 від 26.01.2020 (а.с.10, 11).
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Частинами першою, другою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Разом із тим, відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім`ї.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 26.12.2019 року у справі № 303/4849/16-ц.
Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласників на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умовами, що припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (пункти 43,44) зроблено висновок, що стаття 365 ЦК України, свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).
Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Таким чином встановивши наявність будь-якої із підстав передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку в спільному майні не може бути припинене за рішенням суду якщо не буде встановлено що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
З матеріалів справи, а саме згідно заяв від 01.08.2018 та 06.04.2019 вбачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Дубрівської сільської ради з проханням про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,8 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12, 13).
Однак, позивачу ОСОБА_1 , згідно листа Дубрівської сільської ради №218/02-19 від 02.05.2019 було відмовлено в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,18 га за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки інших спадкоємців не визначено і ними не надано відповідних копій документів та заяв на інші 5/6 частин спадкового майна (а.с.14).
Крім того, з довідки №257 від 23.05.2019 виданої виконавчим комітетом Дубрівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області убачається, що ОСОБА_1 , є співвласницею 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться на території Дубрівської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 , однак дане дворогосподарство за вищевказаною адресою перебуває у вкрай занедбаному стані, житловий будинок майже зруйнований і не придатний для проживання. Прилегла до дворогосподарства земельна ділянка заросла чагарнками, будь які дії з боку власників (співвласників) чи інших осіб спадкоємців з приводу благоустрою та приведення в належній естетичний стан дворогосподарства та житлового будинку не здійснюється. Аварійний стан будівлі, яка вже практично напівзруйнована створює загрозу для сусіднього житлового будинку дворогосподарства АДРЕСА_3 , (а.с.15).
Відповідно до звіту про оцінку вищевказаного житлового майна від 20.05.2019 та фотоматеріалів, слідує, що житловий будинок перебуває у непридатному стані (будинок завалився та фактично не придатний для використання за призначенням без проведення відновлювального ремонту), ринкова вартість об`єкта оцінки становить 7000 грн. (а.с.17 -28, а.с.30-31).
Обґрунтовуючи власні позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що відповідачу належить 5/6 частина житлового будинку, з надвірними спорудами що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1 , на яку він не оформив право власності та не утримує будинок.
Однак, виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Як вже зазначалося раніше власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що частка у спільному майні позивача ОСОБА_1 є незначна, оскільки така складає 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою АДРЕСА_1 . Посилання позивача на невелику загальну та житлову площі будинку, і невідповідність їх санітарним нормам не може впливати, в даному випадку, на розмір частки одного із співвласників, оскільки така частка вже визначена для позивача рішенням суду, яке набрало законної сили, в розмірі 1/6 частини житлового будинку. Ця обставина є доказаною в силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказане домоволодіння є неподільним або не можу бути виділене в натурі, так відповідного висновку експерта суду надано не було.
Позивачем не надано висновку, щодо можливих варіантів розподілу нерухомого майна, можливість взагалі виділення в натурі співвласникам ідеальної частки з влаштуванням окремих входів або неможливості такого поділу.
Досліджуючи визначену Законом обставину щодо неможливості співвласників спільно володіти і користуватися майном яке є предметом цього спору, суд знаходить, що така обставина не знайшла свого доказового підтвердження в суді.
Наявність у відповідача на праві власності іншого житла не підтверджено належними засобами доказування. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.12.2019 року № 193393762 не є таким доказом, оскільки вказана довідка не містить достатніх доказів щодо того, що вона сформована саме відносно відповідача ОСОБА_3 , а саме довідка не містить дати його народження.
Також слід зауважити, що зазначена у Інформаційній довідці частка квартири за адресою АДРЕСА_2 , знаходиться в арешті, а зареєстрованою за ОСОБА_3 значиться ј частка такої квартири.
Як зазначається в постанові Верховного Суду України від 15.07.2016р. у справі №6-1599ц16, тягар доказування, що частки відповідачів є незначними і вони не можуть бути виділені в натурі, несе позивач.
Стосовно підтвердження неподільності речі Верховний Суд України у постанові від 2 липня 2014 р. у справі № 6-68цс14 підкреслив, що повинні бути докази, а саме висновок судової будівельно-технічної експертизи про те, що технічної можливості поділити спірну квартиру між співвласниками немає.
Позивачем не було доведено, що припинення права ОСОБА_3 на частку в спільному майні не завдасть йому істотної шкоди.
В даному випадку судом, встановлено і завдання істотної шкоди інтересам співвласника ОСОБА_3 , який володіє на праві власності більшою часткою житлового будинку, припиненням його права на частку у житловому будинку АДРЕСА_1 , що в свою чергу виключає задоволення позову в частині припинення права власності ОСОБА_3 на 5/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами, за адресою АДРЕСА_1 .
У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та про відсутність підстав для задоволення позову.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.
Суд вважає, що внесена сума вартості частки в спільному майні підлягає поверненню із депозитного рахунку позивачу.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268, 280-282, 284, 289 ЦПК України, суд
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності особи на частку будинку, який знаходиться у спільній частковій власності відмовити.
Грошові кошти в сумі 7000 (сім тисяч) гривень, перераховані позивачем, згідно квитанції від 18.09.2019 року, на депозитний рахунок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, як компенсація за частку майна у зв`язку з припиненням права власності ОСОБА_3 , повернути платнику.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.
Суддя Ужгородського
міськрайонного суду О.В. Фазикош