Житомирський апеляційний суд
Категорія 7 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/11703/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, третя особа: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Шевченка 105», про визнання права власності

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Житомирської міської ради та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради. Просив визнати за ним право власності на прибудову до квартири АДРЕСА_1 загальною площею 12,74 кв.м. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є одноосібним власником вказаної вище квартири. У 2010 році рішенням виконкому Житомирської міської ради йому надано право на реконструкцію даної квартири за рахунок прибудови лоджії в розмірах, що погоджені в ескізних передпроектних проробленнях. Дану прибудову він здійснив у 2010 році за проектною документацією, розробленою ПП «Центр «Астрон». Проте, коли звернувся до відповідача з Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідності) належить до об`єктів із незначними наслідками (СС 1), відповідач листом від 02 липня 2019 року відмовився зареєструвати за ним право власності на прибудову до квартири. Вважає, що відповідач протиправно відмовляється визнати за ним право власності на прибудову до квартири. Так, можливість визнання права власності на самочинне будівництво пов`язане з наявністю права власності чи права користування земельною ділянкою, відведення її з метою забудови, наявності згоди власника (користувача) на визнання цього права. Оскільки земельні питання належать до виключної компетенції рад, то виконавчі органи не можуть бути відповідачами, а належним відповідачем у даній справі є Житомирська міська рада. Не може бути відповідачем орган, який здійснює реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна. При оформленні правовстановлюючих документів на земельні ділянки в розділі «цільове призначення землі» вказують не категорію земель згідно зі ст.19 ЗК України, а її функціональне призначення. Зміну функціонального призначення земельної ділянки розцінюють як зміну її цільового використання. Прибудову не можна вважати самочинним будівництвом, оскільки прибудова не є новим будівництвом, а є реконструкцією власної квартири; дозвіл на реконструкцію було надано рішенням виконкому; реконструкція проведена на земельній ділянці, яка розташована впритул до житлового будинку, що слід вважати реконструкцією на земельній ділянці, яка була відведена для цієї мети; прибудова проведена без істотних порушень будівельних норм і правил. Власник нерухомого майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Адвокат Бородін Д.В. в інтересах позивача подав апеляційну скаргу, оскільки останній не погодився із рішенням суду першої інстанції. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким визнати за ОСОБА_1 право власності на прибудову до квартири загальною площею 12,74 кв.м. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що прибудова не є самовільним будівництвом у розумінні положень ст.376 ЦК України. Так, земельна ділянка, на якій проведена реконструкція була відведена для цієї мети, приймаючи до уваги, що квартира розташована на землі, яка використовується для розміщення житлової забудови; позивач провів реконструкцію (прибудову) на земельній ділянці, яка перебуває також й у його користуванні; нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок або його частина. За таких обставин, висновки суду першої інстанції про те, що реконструкція (прибудова) до квартири позивача здійснена на земельній ділянці, яка не була виділена позивачу, суперечить обставинам справи та нормам класифікації видів цільового призначення земель. Окрім того, наполягає на тому, що дозвіл на реконструкцію у позивача був. Також на реконструкцію квартири проектна документація розроблена ПП «Центр «Астрон». Окрім того, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми законів, які на час виникнення спірних правовідносин ще не діяли, а посилання на положення частини другої ст.382 ЦК України не відповідає фактичним обставинам справи. Не конкретизовано, який саме абзац ст.5 Закону України «Про основи містобудування» порушив позивач. Стаття 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» не регулює спірні правовідносини. Відповідачами не надано доказів того, що виконані позивачем роботи потребують відповідного дозволу, який у позивача відсутній. Позивач не самовільно почав реконструкцію своєї квартири, а керувався наданим дозволом органу влади. Також суд не застосував до спірних правовідносин положення частини п`ятої ст.376 ЦК України. Реконструкцією позивач не порушив прав інших осіб.

Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується той факт, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.9-10).

Рішенням виконкому Житомирської міської ради від 25 лютого 2010 року №125 ОСОБА_1 надано містобудівні умови і обмеження реконструкції власної вказаної вище квартири за рахунок прибудови лоджії в розмірах, які погоджені в ескізних передпроектних проробленнях, та зобов`язано ОСОБА_1 звернутися в інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Житомирській області для отримання дозволу на виконання будівельних робіт і по закінченню будівництва, на підставі письмового клопотання отримати сертифікат відповідності збудованого об`єкта проектній документації і умовам державних стандартів, будівельним нормам і правилам (а.с.11-12). У рішення зазначено, що термін його дії - два роки.

Із посиланням на положення пунктів 19,20 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №461 (в редакції постанови КМУ від 08 вересня 2015 року №750 із змінами, внесеними постановою КМУ від 21 жовтня 2015 року №880), листом від 02 липня 2019 року №4-3/910/19 Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради повернуло ОСОБА_1 декларацію про готовність об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС 1) на об`єкт: «реконструкція власної кватири № НОМЕР_1 в житловому будинку» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-20,23-24).

У декларації ОСОБА_1 зазначав: початок будівництва - 03 травня 2010 року; як дату закінчення будівництва - 20 листопада 2010 року; строк введення об`єкта в експлуатацію - 23 червня 2019 року. Актом перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил від 03 квітня 2017 року підтверджується, що лоджія прибудована до квартири позивача у 2010 році (а.с.108-109).

Відповідно до частини першої ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

При розгляді справ зазначеної категорії слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належного затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Доводи апеляційної скарги щодо земельної ділянки, на якій прибудована до квартири лоджія, спростовуються тим, що будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови. Разом із тим, квартира АДРЕСА_3 є ізольованим помешканням в багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 та усі власники інших квартир та нежитлових приміщень у даному багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія у разі державної реєстрації таких прав.

За положеннями частин другої, третьої та четвертої ст.42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому КМУ.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розмір та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що положення ст.382 ЦК України взагалі не регулюють спірні правовідносин є безпідставним у контексті ст.42 ЗК України.

Прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Згідно Земельного кодексу України прибудинкові території багатоквартирних будинків відносяться до земель житлової та громадської забудови. Земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням будівельних норм (стаття 38 Земельного кодексу України).

Відтак, лоджія побудована на прибудинковій території, яка закріплена за всім багатоповерховим житловим будинком АДРЕСА_1 , а тому зачіпає права всіх співвласників і наймачів квартир та нежитлових приміщень у даному багатоквартирному будинку.

Викладеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував до спірних правовідносин норму частини п`ятої ст.376 ЦК України, відповідно до положень якої, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Суду не надано доказів того, що прибудовою лоджії до квартири позивача не порушені права всіх співвласників і наймачів квартир та нежитлових приміщень у даному багатоквартирному будинку. Окрім того, розташована на прибудинковій земельній ділянці лоджія є приналежністю головної речі - квартири. Лоджія призначена для обслуговування кватири і пов`язана з нею спільним призначенням. Приналежність слідує за головною річчю (ст.186 ЦК України). У зв`язку з цим положення частини п`ятої ст.376 ЦК України не є підставою для визнання за власником квартири у судовому порядку самостійного права власності на самочинно збудовану лоджію, як про те просить позивач у позовній заяві. Прийняття в експлуатацію такого об`єкта нерухомості має здійснюватися уповноваженим органом та у спосіб, визначений законом, а не шляхом визнання судом права власності на об`єкт, який збудований без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження будівельної конструкції після набуття позивачем права власності на квартиру у відповідному багатоквартирному будинку.

Разом із тим, у даному випадку під належним дозволом на виконання будівельних робіт слід розуміти відповідно до Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2009 року №1104, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не виконані раніше відповідно до дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передбачена з цією метою певній особі.

Суду не надано доказів, що позивач звертався до належного органу та отримав дозвіл на виконання будівельних робіт, а тому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач здійснив прибудову до квартири без повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю (а.с.108-109); прибудову проведено без відповідних дозвільних документів на виконання будівельних робіт; строк дії рішення виконкому не продовжувався, а тому здійснена позивачем прибудова до його квартири є самочинною, що передбачено частиною першою ст.376 ЦК України.

Сама по собі наявність проекту та висновку експерта від 20 червня 2019 року за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження про те, що реконструкція загалом відповідає вимогам державно-будівельних норм та правил України (ДБН) (а.с.85-86), автоматично не знімає з об`єкту статус як самочинного, оскільки не спростовані інші критерії.

За загальним правилом частини другої ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Проте, правильно розглянувши спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI набув чинності 12 березня 2011 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин (2010 рік) даний Закон ще не діяв, а тому апеляційний суд відповідно до норм ст.376 ЦПК України виключає із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на положення даного Закону, а саме: статтю 34.

У решті рішення залишається без змін, оскільки ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції в іншій частині не змінюють.

При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно мітити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 серпня 2020 року змінити, виключивши із мотивувальної частини посилання на положення ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 31 грудня 2020 року.