КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 754/1899/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/13768/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Саламон О.Б., по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення недорахованої заробітної плати, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» недонараховану заробітну плату в розмірі 227 737,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01 вересня 2006 року по 23 березня 2017 року позивач працював у ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на посаді картографа 2-ї категорії із відрядною оплатою праці з оплатою згідно виконаного обсягу робіт. Зазначав, що 01 жовтня 2013 року Держземагентство України доручило відповідачу розпочати роботи по демаркації державного кордону України з Республікою Білорусь. У грудні 2013 року начальник відділу доручив позивачу розроблення Проекту розміщення прикордонних знаків на державному кордоні між Україною та Республікою Білорусь. Проект є основним документом з демаркації державного кордону. У 2014 році було завершено розроблення першого тому цього Проекту, а в 2015 році - другого тому, що зафіксовано в Протоколах засідань Спільної українсько-білоруської демаркаційної комісії, створеної Указом Президента України від 31 жовтня 2011 року № 1008. Інші роботи по розробленню Проекту, а саме друкування його другого і третього примірників, калібровку, прив`язку ортофотопланів і виведення їх графічних копій позивач продовжив виконувати аж до свого звільнення.

Оскільки розрахункові листи з нарахування зарплати позивачу не видавались та зарплата не виплачувалась, у грудні 2016 року позивач подав заяву про видачу довідки про заборгованість із заробітної плати. В цій довідці зазначено суму заборгованості із заробітної плати з серпня 2014 року по вересень 2016 року в розмірі 165 045,15 грн. Проте в довідці відсутня зарплата за травень, червень, липень, серпень, жовтень та листопад 2016 року, тобто зарплата за розроблення Проекту. Роботодавець не забезпечив достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці, чим порушив ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці».

22 грудня 2016 року позивач звернувся до відповідача щодо оплати виконаних робіт, проте, роботодавець не надав відомостей про оплату праці, чим порушив ст. 31 Закону України «Про оплату праці». 26 грудня 2016 року в.о. директора ОСОБА_2 був виданий наказ № 16 про проведення інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного кордону між Україною та Республікою Білорусь. За результатами проведеної інвентаризації робіт був складений Акт інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного корону між Україною та Республікою Білорусь. В Актах інвентаризації вказаний обсяг виконаних робіт з розроблення Проекту на суму 904 483,30 грн. Крім того, в Актах інвентаризації вказані роботи, які виконані, але не включені до оплати. 04 січня 2017 року позивач звернувся до Держгеокадастру стосовно не проведення підприємством розрахунків за виконання робіт з розроблення Проекту, однак зазначене питання вирішено не було.

09 березня 2017 року у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю позивачем подано заяву про звільнення за власним бажанням з 10 березня 2017 року з правом отримання вихідної допомоги. 23 березня 2017 року позивач був звільнений з займаної посади. Такий наказ про звільнення, відсутність письмового повідомлення про суму нарахованої йому заробітної плати та не проведення повного розрахунку після звільнення позивач вважає навмисним приховуванням факту не нарахування зарплати за виконані роботи. Відповідно до Актів інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного кордону між Україною та Республікою Білорусь за 2013-2016 роки, обсяг виконаних робіт із розроблення Проекту становить 904 483,30 грн., в тому числі затрати на виконання робіт - 753 736,10 грн. і податок на додану вартість - 150 747,20 грн. Відповідно до калькуляції, основна зарплата складає 314 585,93 грн. Згідно з Актом інвентаризації нарахування заробітної плати з розроблення Проекту, позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 31 681,67 грн. Таким чином, сума заробітної плати, яку необхідно донарахувати, складає 282 904,26 грн. (314 585,93 грн. - 31 681,67 грн.). За вирахуванням податку на доходи фізичних осіб (18 %) та військового збору (1.5 %), сума заробітної плати за виконання робіт із розроблення Проекту складає 227 737,93 грн. Факт розроблення Проекту особисто позивачем підтверджується Аудиторським звітом позапланового аудиту ефективності діяльності ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» за період з 01 січня 2014 року до завершеного періоду 2016 року від 23 грудня 2016 року, в якому зазначено про одноосібне виконання позивачем Проекту (т. 1 а.с. 1-5).

У відзиві на позовну заяву представник ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» Давискиба Р.Т. зазначав, що в 2016 році на підприємстві Уповноваженим органом управління - Держгеокадастром було проведено позаплановий аудит ефективності діяльності державного підприємства за період з 01 січня 2014 року по завершений період 2016 року, в ході якого було встановлене незаконне нарахування картографу 2 категорії топографічного відділу ОСОБА_1 заробітної плати за період 2014-2016 років на суму - 165 843, 67 грн. Наказом ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» від 14 квітня 2017 року № 7 «Про призначення службового розслідування» створено комісію з метою повного та всебічного дослідження обставин, викладених в аудиторському звіті Держгеокадастру, за результатами роботи якої підтверджено неправомірність нарахування позивачу заробітної плати на суму - 165 843,67 грн. Наказом ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» від 01 серпня 2017 року № 16 «Про списання незаконно нарахованої заробітної плати» списано незаконно нараховану, але не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , за період 2014-2016 років на суму 165 843,67 грн. Разом з тим, 28 березня 2018 року Деснянський районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 754/7688/17, за яким було задоволено позов ОСОБА_1 до ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості з нарахованої заробітної плати та компенсацію за несвоєчасну її виплату за період з 01 серпня 2014 року до 26 грудня 2016 року в розмірі 213 144,90 грн. Зазначене рішення Деснянського районного суду м. Києва набрало законної сили та виконане відповідачем. Таким чином, відповідач в повному обсязі розрахувався з позивачем. Крім того, позивачем надається як доказ самостійно створений, виходячи з власних переконань та не підтверджений, а отже такий, що не має законної сили документ - калькуляція (розрахунок) заробітної плати за розроблення Проекту розміщення прикордонних державному кордоні між Україною та Республікою Білорусь. Будь-яких документів, які мають юридичну силу та можуть бути доказом в розумінні вимог ЦПК України позивачем не надано. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та закрити провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення, що набрало законної сили з приводу спору між тими ж сторонами, щодо того ж предмету спору і з тих самих підстав (т. 1 а.с. 69-71).

У відповіді на відзив ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач у поданому відзиві не надав заперечень щодо виконання позивачем робіт з розроблення проекту, обсягів виконаних, але не оплачених робіт з розроблення проекту, тощо. Вказував на те, що його звільнення було незаконним, у зв`язку з чим обов`язок доказування покладається на відповідача. Зазначав, що питання про стягнення не донарахованої заробітної плати за складання Проекту не є тотожним стягненню нарахованої заробітної плати за виконання інших робіт. Предметом позову є неоплачені роботи, виконані впродовж 2013-2017 років (т. 1 а.с. 89-91).

Представник ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» Давискиба Р.Т. подав заперечення на відповідь на відзив, де посилався на те, що не заперечує виконання позивачем робіт, пов`язаних з проектом, разом з тим зазначав, що роботи відповідним чином обліковувались, про що свідчать робочі записки з 2013 по 2017 рік. Відповідач в повному обсязі розрахувався з позивачем, в тому числі й на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 29 березня 2018 року (т. 1 а.с. 94-95).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення недорахованої заробітної плати відмовлено (т. 2 а.с. 195, 197-201).

Не погодившись з рішенням районного суду, 08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (т. 2 а.с. 204-212).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції не дослідив та не врахував докази по справі - Акти інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного кордону між Україною та Республікою Білорусь за 2013-2016 роки, довідку про заборгованість по заробітній платі та не взяв до уваги одноосібне виконання Проекту позивачем. Вважає, що судом неправильно встановлено обставини справи, в тому числі щодо проведення економічної експертизи по справі. Зазначав, що відповідач на спростування його калькуляції заборгованості по заробітній платі свого власного розрахунку не надав. Вказував, що обов`язок доведення проведеного розрахунку в трудових спорах покладається на роботодавця.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, представник ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» - адвокат Мунж О.Ю. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на підставі Наказу по ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» № 109-К від 01 вересня 2006 року було прийнято за сумісництвом на посаду картографа в картографічному відділі з посадовим окладом 790,00 грн. на місяць з відрядною оплатою праці з оплатою згідно виконаного обсягу робіт (т. 1 а.с. 8).

Наказом по ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство»№ 11-К від 17 березня 2017 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з 23 березня 2017 року (т. 1 а.с. 9).

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив Акти інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного кордону між Україною та Республікою Білорусь за 2013-2016 роки (т. 1 а.с. 10-30).

У відповідності до довідки ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство»станом на 26 грудня 2016 року підприємство мало заборгованість із виплати заробітної плати перед позивачем за період з серпня 2014 року по вересень 2016 року в розмірі 165 045,15 грн. та 48 099,75 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, що разом складає 213 144,90 грн. (т. 1 а.с. 31).

27 грудня 2016 року ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» було отримано рапорт від ОСОБА_1 , в якому він просив оплатити виконані роботи зі створення Проекту розміщення прикордонних знаків на українсько-білоруському державному кордоні (т. 1 а.с. 32).

У січні 2017 року позивач звернувся до в.о. Голови Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру з заявою про вжиття заходів щодо оплати виконаних робіт по складанню вказаного Проекту (т. 1 а.с. 33).

У відповіді Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 30 січня 2017 року зазначено, що питання щодо оплати виконаних робіт необхідно вирішувати безпосередньо з керівництвом ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (т. 1 а.с. 34).

На підтвердження вимог позову позивач посилався на Аудиторський звіт № 24-7-19 від 23 грудня 2016 року, з якого до суду надав лише титульну сторінку, другу та тридцять шосту (а.с. 36-38).

У зазначеному звіті вказано, що «Згідно з робочими записками (відрядними нарядами) ОСОБА_1 , він одноосібно виконував майже всі роботи зі складання графічних проектів по об`єктах спеціальних робіт з демаркації державного кордону, при тому що на підприємстві є цілий картографічних відділ із 6 штатних одиниць. Зокрема, ОСОБА_1 виконано графічний проект місць встановлення прикордонних знаків на українсько-білоруський державний кордон. При цьому в робочих записках (відрядних нарядах) інформація про норми виробітку та калькуляція робіт відсутня, що ставить під сумнів обґрунтованість нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати» (т. 1 а.с. 38, 59).

У матеріалах справи міститься Колективний договір між адміністрацією ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» та колективом працівників підприємства на 2014-2016 роки, який зареєстровано Управлінням праці та соціального захисту населення Печерської РДА № 168 від 30 липня 2014 року та схвалено Конференцією трудового колективу 27 березня 2014 року (т. 1 а.с. 40-44).

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у справі № 754/7688/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2018 року, позов ОСОБА_1 до ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати її частини у зв`язку з затримкою термінів її виплати задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в період з 01 серпня 2014 року по 26 грудня 2016 року в розмірі 165 045,15 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 26 грудня 2016 року в розмірі 48 099,75 грн. Стягнуто з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь держави 2 131,44 грн. судового збору (т. 1 а.с. 74-77).

Ухвалою Верховного Суду від 14 вересня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 червня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» виплатило ОСОБА_1 за судовим рішенням грошові кошти, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи (т. 1 а.с. 79-87).

Позивач надав до суду власний розрахунок не нарахованої заробітної плати - калькуляцію, згідно якої всього здійснено витрат на розроблення Проекту з ПДВ 904 483,30 грн., ПДВ 150 747,20 грн., основна зарплата 314 585,93 грн., раніше виплачена зарплата 31 681,67 грн., зарплата до нарахування 282 904,26 грн., ПДФО і військовий збір 55 166,33 грн., тому сума заробітної плати до виплати становить 227 737,93 грн. (т. 1 а.с. 45, 52-53).

Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Згідно з ч. 1 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

За змістом ст. 90 КЗпП України при відрядній оплаті праці розцінки визначаються виходячи з установлених розрядів роботи, тарифних ставок (окладів) і норм виробітку (норм часу).

Відрядна розцінка визначається шляхом ділення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на погодинну (денну) норму виробітку. Відрядна розцінка може бути визначена також шляхом множення погодинної (денної) тарифної ставки, яка відповідає розряду роботи, що виконується, на встановлену норму часу в годинах або днях.

Згідно з п. 2.1. Колективного договору для працівників ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» встановлюється тарифна система оплати праці, включно з почасовою, почасово-відрядною, відрядною та оплатою за кінцевим результатом роботи. Оплата виконаних робіт проводиться за калькуляційними розрахунками, враховуючи норми виробітку, терміни виконання та якість робіт.

Згідно з п. 2.3. Колективного договору формування тарифної сітки та схеми посадових окладів виконано на основі тарифної ставки робітника І-розряду, яка встановлюється в розмірі, що завжди перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної плати, згідно з Галузевою угодою і становить: 1,80 розміру мінімальної зарплати робітнику 1-го розряду на топографо-геодезичних роботах; 1,51 розміру мінімальної зарплати робітнику поліграфічних підприємств; 1,44 розміру мінімальної зарплати робітнику з ремонту інструментів (т. 1 а.с. 42).

Статтею 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги у даній справі, позивач посилався на розроблення ним самостійно Проекту розміщення прикордонних знаків на державному кордоні між Україною та Республікою Білорусь та не здійснення відповідачем нарахування та виплати заробітної плати за виконання вказаних робіт. Тобто позивач просив стягнути як заробітну плату 227 737,93 грн. за участь у розробленні вищевказаного Проекту.

Суд апеляційної інстанції перевірив та відхилив вказані доводи позивача.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» з посадовим окладом 790,00 грн. на місяць з відрядною оплатою праці з оплатою згідно виконаного обсягу робіт (т. 1 а.с. 8).

Відповідачем до суду надані табелі обліку робочого часу разом із звітами обсягу виконаних робіт та витрат робочого часу відпрацьованого ОСОБА_1 , на підставі яких здійснювалось нарахування і виплата заробітної плати. Правильність складення цих звітів та табелів, і, відповідно, нарахування оплати праці за виконану роботу позивачем не спростовані (т. 1 а.с. 148-149, 216-250 т. 2 а.с. 1-53).

Разом з тим, рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у справі №754/7688/17, яке залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 13 червня 2018 року, з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» було стягнуто на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату в період з 01 серпня 2014 року по 26 грудня 2016 року в розмірі 165 045,15 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати станом на 26 грудня 2016 року в розмірі 48 099,75 грн. (т. 1 а.с. 74-77).

При визначенні розміру невиплаченої заробітної плати у справі №754/7688/17суд виходив з довідки, виданої ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство»позивачу, згідно якої підприємство мало перед позивачем заборгованість із виплати заробітної плати за період з серпня 2014 року по вересень 2016 року в розмірі 165 045,15 грн. та 48 099,75 грн. компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати (т. 1 а.с. 31).

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Посилання позивача на те, що йому не було нараховано 227 737,93 грн. заробітної плати окремо за розроблення Проекту розміщення прикордонних знаків на державному кордоні між Україною та Республікою Білорусь колегія суддів визнала неспроможними і відхилила з огляду на відсутність законних підстав для задоволення таких вимог. При цьому, суд врахував, що виконання картографічних робіт входило до трудових обов`язків позивача, за виконання яких позивач отримував заробітну плату відповідно до умов трудового договору, виплата якої підтверджена наявними у справі доказами виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 березня 2018 року у справі № 754/7688/17, яка розрахована за відрядною оплатою праці з оплатою згідно виконаного обсягу робіт.

Доводи апелянта щодо не дослідження доказів по справі, зокрема, Актів інвентаризації виконаних робіт з демаркації державного кордону між Україною та Республікою Білорусь за 2013-2016 роки та інші колегія суддів відхилила, оскільки такі не можуть бути визнані підставою для виплати позивачеві заявленої ним суми грошей.

Оскільки висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог є правильним, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду - без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів їх відхилила.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 15 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 13 листопада 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова