ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» листопада 2020 року

м. Харків

справа № 630/269/19-ц

провадження № 22ц/818/4733/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 , представниця відповідачки - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особа - Орган опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рішення Люботинського міського суду Харківської області від 31 липня 2020 року в складі судді Малихіна О.О.

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , третя особа: Орган опіки та піклування Люботинської міської ради Харківської області про усунення перешкод у спілкуванні з онуками, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є її дочкою, яка перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що її онук ОСОБА_6 більшу частину свого життя проживав у неї вдома, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після народження онуки ОСОБА_7 у неї з дочкою почали погіршуватися стосунки з приводу того, як потрібно виховувати її дітей, що дуже її засмучувало. На теперішній час ОСОБА_3 фактично зовсім не дає їй бачитися з онуками.

Вказала, що з цього приводу вона зверталася до виконкому Люботинської міської ради Харківської області та отримала відповідь, в якій роз`яснено щодо її права на звернення до суду з цим питанням.

Посилалася на те, що її неодноразові спроби вирішити питання побачення та приймання участі у вихованні онуків кожного разу відхилялися лайкою та небажанням її зрозуміти.

Просила зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не перешкоджати їй брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з її онуками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити наступний спосіб участі у побаченні та вихованні онуків: зі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити особисте спілкування - побачення 2 рази на тиждень, щонеділі, в суботу та неділю з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі з урахуванням ночівлі за її місцем проживання: АДРЕСА_1 - без присутності батьків; на літніх канікулах - з 01 липня по 31 липня цілодобово, з урахуванням ночівлі за адресою її місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 з можливістю відпочинку в інших містах України та за кордоном; на осінніх канікулах з 1 по 3 день канікул з урахуванням ночівлі за адресою її місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ; на зимових канікулах з 7 по 13 день канікул з урахуванням ночівлі за адресою її місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ; на весінніх канікулах з 1 по 3 день канікул з урахуванням ночівлі за адресою її місця мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ; забирати ОСОБА_6 зі школи після навчального процесу і до повернення батьків з роботи, щоб онук знаходився з нею, коли вона буває вдома за попередньою визначеністю зі ОСОБА_6 ; зі ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановити особисте спілкування - побачення у кожну суботу щотижня з 10-00 години ранку до 17-00 години вечора без присутності батьків; зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди у вільному спілкуванні з онуками, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , шляхом спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між бабою та онуками.

Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 31 липня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково, зобов`язано ОСОБА_3 і ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з онуками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначено наступні способи спілкування ОСОБА_1 та участі у вихованні малолітнього онука ОСОБА_6 : кожен перший та третій тиждень місяця з 10-00 години суботи до 17-00 години неділі з ночівлею за місцем проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини без присутності батьків; побачення та спілкування в період зимових канікул в період з 01 січня по 10 січня та в період літніх канікул з 01 липня по 25 липня за місцем проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з ночівлею без присутності батьків та з можливістю відпочинку в інших містах України і поза межами країни за попередньою домовленістю з батьками; у святкові дні та день народження в присутності батьків; забирати після закінчення навчальних занять в школі з метою супроводження до місця проживання; засобами телефонного мобільного зв`язку без обмеження розмов у часі; визначено наступні способи спілкування ОСОБА_1 та участі у вихованні малолітньої онуки ОСОБА_7 : кожен перший та третій тиждень місяця в суботу і неділю з 10-00 години до 13-00 години за місцем проживання дитини або за місцем проживання баби ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з урахуванням стану здоров`я, потреб та інтересів дитини в присутності батьків або за згодою батьків у їх відсутності; у святкові дні та день народження в присутності батьків; засобами телефонного мобільного зв`язку без обмеження розмов у часі; в іншій частині позовних вимог в задоволенні - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 384,20 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 , ОСОБА_1 подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_3 просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. ОСОБА_1 просила рішення суду змінити та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням зменшеного позову.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що оскаржуваним рішенням встановлений неоднаковий порядок участі ОСОБА_1 у житті обох онуків. Так, онук ОСОБА_6 загалом вилучається у батьків на 2 місяці на рік та 11 святкових днів на користь однієї з баб, а ще є інша баба, яка також приймала, приймає, та бажає приймати участь у житті онука. Вказала, що активна участь баби в житті ОСОБА_6 - це втручання у виховний процес батьками і перетягування ролі «домінантного дорослого» з батька чи матері на бабу. Зазначила, що це є порушенням не тільки їхнього з чоловіком права на особисте і сімейне життя, але і права на відпочинок.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд не врахував тієї обставини, що її онуки і так серед тижня бувають у іншої баби після школи та дитячого садку, а ось їй в цьому праві бути поруч з онуками до того часу, коли прийдуть батьки, - відмовлено.

05 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому вона просила апеляційну скаргу та позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. При цьому зазначила, що суд встановив багато часу спілкування баби з онуками, а саме, з одним онуком.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що спілкування баби з онуками встановлено з урахуванням правовідносин, які склалися між бабою і батьками дітей, та особистої прихильності дітей до баби.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 21 січня 2011 року ОСОБА_3 і ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7, 70, 71, 83, 84, 85 том 1).

Діти ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проживають разом з батьками, відповідачами по справі, за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є рідною матір`ю ОСОБА_3 , а відтак і рідною бабою малолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_7

ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.32, 33 том 1).

Як вбачається з повідомлення Виконавчого комітету Люботинської міської ради № 03-36/1180 від 09 квітня 2019 року ОСОБА_1 було роз`яснено, що у випадку, якщо батьки дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 чинять їй перешкоди в реалізації права на виховання онуків, вона може звернутися за захистом свого права до суду.

Із аналітичної довідки щодо діагностування учня 2-а класу Люботинської гімназії № 1 від 25 жовтня 2018 року № 01-22/365 вбачається, що ОСОБА_6 відкритий, допитливий, інтелектуально і творчо розвинутий хлопчик. У нього налагоджений психологічний контакт з вітчимом та бабою, але при згадці про сім`ю у ОСОБА_6 з`являються сумні емоції, так як час у родині спільно не проводиться, хлопчик не відчуває достатньо уваги з боку своїх батьків (а.с.21 том 1).

Із висновку Виконавчого комітету Люботинської міської ради про вирішення спору щодо участі у вихованні малолітніх № 03-36/3021 від 16 вересня 2019 року вбачається, що виконавчий комітет вважає доцільним визначити наступний порядок участі ОСОБА_1 у вихованні онуків: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний порядок побачень та спілкування з дітьми: чотири рази на місяць: кожна субота місяця з 10-00 години до 17-00 години, місце спілкування баби з дітьми та присутність матері - за попередньою домовленістю з батьками. За попередньою домовленістю баби з батьками: перебування дітей на канікулах оговорену кількість днів за місцем проживання баби (можливість ночівлі оговорюється додатково); під час сімейних свят, днів народження в присутності батьків (за попереднім обговоренням місця проведення); після закінчення навчальних занять в школі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і перебування в ДНЗ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , можливість забирати дітей з навчально-виховних закладів (а.с.138-139 том 1).

Чинним законодавством передбачено, що будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Положеннями статті 257 СК України визначено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Батьки та інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

За правилами частини другої статті 159 СК України суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особистої прихильності дитини, її віку, стану здоров`я та інших обставин, що мають істотне значення.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно із частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом справ даної категорії обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами.

Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідами, бабами та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У пункті 100 рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13) та у пункті 76 рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383) зазначено, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

За висновками Європейського суду з прав людини, - між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, Рішення від 07 грудня 2006 року).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 , яка є бабою малолітніх онуків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , чинять перешкоди в її вільному спілкуванні з онуками їхні батьки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснила, що між нею та дочкою ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, які почали відображатися в тому, що дочка обмежила її у спілкуванні з онуками, у зв`язку з чим вона зверталася до органу опіки та піклування. Зазначила, що між нею та онуками тривалий час існують добрі стосунки, тому вона бажає, щоб ці відносини збереглися. Представник ОСОБА_1 доповнив, що встановлений порядок участі баби з онуками носить умовний характер, оскільки він повинен бути узгоджений з батьками, тому ніяк не зачіпає інтереси батьків, а зберігає ті правовідносини, які встановлені між бабою та онуками і їх порушення буде здійснено не в інтересах дітей.

В свою чергу представниця ОСОБА_3 наполягала на доводах та вимогах апеляційної скарги та вважала, що ОСОБА_1 надано забагато часу для спілкування з онуками.

Матеріали справи містять висновок органу опіки та піклування щодо спілкування баби з онуками, який передбачає участь ОСОБА_1 у вихованні онуків доцільним.

При ухваленні судового рішення суд першої інстанції врахував цей висновок та визначив спосіб спілкування ОСОБА_1 та її участь у вихованні онуків також і з урахуванням цих обставин, які склалися між сторонами. Цей порядок не порушує право дитини на сімейне виховання, яке полягає у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї, включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. При визначенні способу спілкування враховано вік дітей, встановлено графік зустрічей, який не порушує їхні режими, не відриває від нормального, звичайного для дітей середовища. При цьому зазначено, що баба та дід, як з боку батька, так і з боку матері є родичами дітей, а батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, своїх прав щодо виховання онуків, та мають здійснювати свої батьківські права та виконувати батьківські обов`язки на ґрунті поваги до прав дитини та її людської гідності. Позбавлення позивачки права щодо її участі у спілкуванні та вихованні онуків може позбавити останніх родинних зв`язків з бабою, любові та турботи з боку останньої, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Таким чином, встановлюючи такий порядок участі позивачки у спілкуванні з онуками, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційних скаргах, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилаються сторони в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційних скарг, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційні скарги залишені без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

У зв`язку зі складністю справи повний текст судового рішення складено відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 31 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.