Постанова
Іменем України
29 січня 2020 року
м. Київ
справа № 154/2135/17
провадження № 61-39967св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
заявник військова частина НОМЕР_1 ,
заінтересована особа ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на постанову Апеляційного суду Волинської області, у складі колегії суддів: Осіпука В. В., ОСОБА_2 , Русинчука М. М., від 23 травня 2018 року.
Короткий зміст вимог скарги
У серпні 2017 року військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду із заявою про оголошення військовослужбовця ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 10 квітня 2014 року ОСОБА_3 на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» був призваний на військову службу до лав Збройних Сил України. Прибувши у військову частину НОМЕР_2 (правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 ), наказом її командира від 11 квітня 2014 року № 79 ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу частини і приступив до виконання військових обов`язків за посадою.

Заявник вказав, що 28 серпня 2014 року солдат ОСОБА_3 під час виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції, перебуваючи на блокпосту № 7, що поблизу с. Металіст Донецької області, зник безвісти. Будь-які дані про місцезнаходження військовослужбовця ОСОБА_3 відсутні.
З урахуванням наведених обставин і маючи на меті встановлення реального стану справ щодо наявності та обліку особового складу військової частини, уточнивши заявлені вимоги, військова частина НОМЕР_1 просила суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Старосілля Маневицього району Волинської області безвісно відсутнім.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області, у складі судді Лященка О. В., від 05 березня 2018 року заяву військової частини НОМЕР_1 задоволено, визнано військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_3 , уродженця с. Годомичі Маневицького району Волинської області, жителя с. Старосілля Маневицького району Волинської області, безвісно відсутнім.
Рішення суду першої інстанції, мотивовано тим, що встановлення такого юридичного факту цілком відповідає вимогам чинного цивільного законодавства і є необхідним для впорядкування реального стану справ щодо наявності та обліку особового складу військової частини заявника. Оцінивши докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість заяви.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 березня 2018 року скасовано та у задоволенні заяви військової частини НОМЕР_1 про оголошення військовослужбовця ОСОБА_3 безвісно відсутнім відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що безвісна відсутність фізичної особи та зникнення безвісти фізичної особи за певних обставин є різними за своїм змістом поняттями. Якщо громадянин зник безвісти за наявності обставин, що загрожували йому смертю, або обставин, що дають підстави припустити його загибель (під час воєнних дій) і це підтверджено відповідними органами, то визнання такої особи безвісно відсутньою в судовому порядку не проводиться. Заінтересовані особи вправі звернутись до суду із заявою про оголошення особи, яка пропала безвісти, померлою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року і залишити в силі рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 березня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду не відповідає фактичним обставинам справи. Фізична особа, яка пропала у зв`язку із військовими діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення військових дій. На момент звернення із заявою фактично тривали військові дії. Немає жодного документального підтвердження того, що ОСОБА_3 загинув, але він тривалий час відсутній, зник безвісти.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2020 року справу за заявою військової частини НОМЕР_1 про оголошення військовослужбовця ОСОБА_3 безвісно відсутнім призначено до судового розгляду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_3 10 квітня 2014 року у зв`язку із проведенням часткової мобілізації під час особливого періоду був призваний ОСОБА_4 на військову службу та наказом командира військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 , від 11 квітня 2014 року зарахований до списків особового складу цієї військової частини і приступив до виконання службових обов`язків за посадою старшого навідника (а. с. 7).
З інформаційної картки військовослужбовця Збройних Сил України, наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 від 20 листопада 2014 року № 1037, наказу командира військової частини НОМЕР_4 польова пошта від 01 грудня 2014 року № 20 слідує, що солдат ОСОБА_3 під час виконання бойових завдань в зоні проведення антитерористичної операції 28 серпня 2014 року в с. Металіст (7 пост) Донецької області зник безвісти і з 01 грудня 2014 року зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 м. Володимир-Волинський, правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 (а. с. 8, 9-15, 110).
На підставі повідомлень слідчого управління Головного управління Національної поліції у Волинській області від 31 лютого 2017 року, військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 грудня 2015 року, довідки Старосільської сільської ради Маневицького району Волинської області встановлено, що на території зазначеної сільської ради за місцем свого проживання зниклий безвісти ОСОБА_3 на з`являвся і місце його знаходження не встановлене (а. с. 5-6, 22-23).
На думку ОСОБА_1 , її чоловік міг бути поранений та захоплений в полон незаконними озброєними формуваннями на території, тимчасово непідконтрольній Україні. Про дану обставину їй повідомляли різні особи та через деякий час їй було передано документи ОСОБА_3 .
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 43 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.
У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.
Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
Відповідно до статей 305, 306 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.
У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.
У той же час другою першою статті 46 ЦК України, у редакції станом на час винесення судових рішень, визначено, що фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
У відповідності до пункту 6 Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей військовослужбовців безвісно відсутніх - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ухвалюючи постанову про скасування рішення суду першої інстанції, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що заява військової частини НОМЕР_1 про оголошення військовослужбовця ОСОБА_3 безвісно відсутнім, за встановлених обставин, до задоволення не підлягає.
Частиною другою статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Виходячи зі змісту положень статтей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не визнання фізичної особи безвісно відсутньою (про яку немає відомостей про місце її перебування в місці її постійного проживання) на підставі частини першої статті 43 ЦК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд за встановлених обставин цієї справи дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви військової частини.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду винесена без додержання норм матеріального і процесуального права.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 травня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Є. В. Синельников
Судді О. В. Білоконь Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта
В. В. Шипович