ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/646/19 Номер провадження 22-ц/814/2340/20Головуючий у 1-й інстанції Куц Т. О. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Одринської Т.В.

суддів: Карпушина Г.Л., Пікуля В.П.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної затопленням квартири, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, збільшивши свої позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 та центру технічного обслуговування лічильників води, фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на свою користь солідарно матеріальну шкоду в сумі 22414 та моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Позов мотивовано тим, що 01 березня 2019 року з вини відповідача - ОСОБА_2 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 , відбулося залиття належної йому квартири № 29 , про що складено відповідний акт. Причиною аварії, що трапилась на системі гарячого водопостачання, є незадовільний монтаж лічильника гарячого водопостачання після повірки у місці з`єднання. Вартість відновлювального ремонту квартири становить 16051 грн, а також вказав що ним сплачено 5063 грн. за придбання матеріалів та виконання робіт для відновлювального ремонту. Зазначає, що йому також було завдано моральних страждань, оскільки вказані події причинили негативні емоції і переживання.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди заподіяної затопленням квартири, - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 21 114 грн в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття квартири.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1536,80 грн та витрати пов`язані із залученням експерта у розмірі 1300 грн.

В позовних вимогах ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведено вину ОСОБА_2 у завданні майнової шкоди, а відтак і наявність підстав для її відшкодування. Вартість витрат, необхідних на відновлення пошкоджень, відповідачем належним чином не спростована. З урахуванням глибини та характеру душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок залиття квартири, засад розумності, виваженості та справедливості, суд оцінив моральну шкоду в розмірі 500 грн.

З вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилася ОСОБА_2 та подала апеляційну скаргу, вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що її вина у залитті квартири позивача не доведена, причиною аварії, що трапилася на системі гарячого водопостачання в квартирі № 33 , є незадовільний монтаж лічильника після повірки у місці з`єднання. Вважає, що матеріали справи не містять доказів наявності причинного зв`язку між шкодою завданою позивачу та її діями, як власника квартири № 33 .

Вважає, що акт про залиття квартири складений без дотримання вимог Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, а тому є неналежним доказом у справі.

Вказує, що рахунок від 28 березня 2019 року № 14, не є належним доказом понесених витрат позивачем на ремонт майна після затоплення квартири.

ФОП ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, вказує, що акт про аварію складено з порушенням вимог чинного законодавства, окрім того вважає, що доводи апеляційної скарги в частині неналежного, як доказу, рахунку від 28 квітня 2019 року № 14, наданого позивачем щодо сум нанесених збитків, обґрунтованими. Проте, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки ОСОБА_2 , як власник квартири, несе повну відповідальність за шкоду заподіяну майну інших осіб внаслідок неналежного стану та експлуатації внутрішньо-квартирних симтем водопостачання.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 1998 власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2 .

Актом про залиття від 04 березня 2019 року, складеним комісією працівників КЖЕП №4, встановлено, що 01 березня 2019 року, в квартирі АДРЕСА_4 , трапилась аварія на системі гарячого водопостачання в наслідок чого було залиття помешкання квартири № 29 , а саме: кухня - сліди затоплення на шпалерах, якими обклеєні стіни, кухонні меблі; кімната- підлога з ламінату площею 20 м2.

Причиною аварії, що трапилась на системі гарячого водопостачання в квартирі АДРЕСА_4 , є незадовільний монтаж лічильника гарячого водопостачання після повірки у місці з`єднання (а.с.7).

Згідно висновку експерта № 4/2-19 від 05 квітня 2019 року за результатами проведеного будівельно-технічного дослідження, вартість відновлюваного ремонту приміщення квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з її залиттям станом на момент надання висновку складає 16051 грн (а.с.8-19).

Згідно рахунку № 14 від 28.03.2019 на матеріали для відновлюваного ремонту було сплачено 5063 грн (а.с.20).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з доведення факту залиття квартири позивача внаслідок вини відповідача, як власника квартири поверхом вище, у зв`язку з чим підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 21 114 грн, з урахування висновку експерта та вартості придбаних позивачем для ремонту матеріалів і вартості виконаних робіт. Відшкодовуючи позивачеві моральну шкоду в частковому розмірі - 500 грн, суд врахував душевні хвилювання власника пошкодженої залиттям квартири, неможливісь нормального користування пошкодженим майном, розмір, тривалість та характер заподіяних моральних страждань.

З вказаним висновком суду колегія суддів повністю не може, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Згідно з частиною першою, пунктом 3 частини другої, частиною третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти позову, а також в апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказувала, що залиття сталося не з її вини, а після повірки лічильника гарячого водопостачання, яку проведено фізичною-особою підприємцем - ОСОБА_3 .

Однак, такі доводи не усувають наявності підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідільності з відшкодування заподіяної позивачеві шкоди, оскільки, відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до акта про залиття квартири № 29 від 04 березня 2019 року року, складеного комісією з числа працівників КЖЕП №4 та затвердженого директором КЖЕП №4, залиття сталося на системі гарячого водопостачання в квартирі № 33 у зв`язку з незадовільним монтажем лічильника, оскільки квартирні лічильники є власністю мешканців квартир, то власник квартири несе повну відповідальність за наслідки залиття розташованої нижче квартири № 29 .

Вказаний акт відповідає вимогам, встановленими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», містить повну інформацію про причину залиття, винну особу та інші відомості у відповідності до вимог законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами. В свою чергу, факт залиття відповідачем не заперечується, а тягар утримання майна в належному стані законодавством покладено на власника квартири.

У спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди, але відповідач не вчинила процесуальних дій на спростування своєї вини..

За таких обставин, встановивши наявность шкоди спричиненої позивачу, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між ними, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування такої шкоди за рахунок ОСОБА_2 .. Окрім того, в поряду ст. 1167 ЦК України, суд прийшов до обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку визначив з урахування заасад розумності та справедливості.

Разом з тим, визначаючи розмір матеріальної шкоди в сумі 21 114 грн, суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта № 4/2-19 від 05 квітня 2019 року про вартість відновлювального ремонту у розмірі 16051 грн та рахунок № 14 від 28 березня 2019 року про вартість матеріалів та робіт - 3643 грн. та 1420 грн відповідно.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки рахунок № 14 від 28 березня 2019 року про вартість матеріалів та робіт (а.с.20), не є належним та допустимим доказом понесених позивачем витрат в рахунок відновлювального ремонту. Зазначений рахунок не містить підпису та інших даних платника, інформацію про обсяг та призначення робіт, чим позбавляє можливості встановити його зв`язок з ремонтом кухонних меблів в квартирі № 29 , внаслідок залиття квартири. Окрім того, матеріали справи не містять відповідного договору про надання послуг, акту приймання-передач, квитанції про оплату послуг в зазначеній сумі, тощо. Доводи апеляційної скарги у цій частині є обґрунтованими.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду слід змінити, зменшивши суму матеріальної шкоди стягувану з ОСОБА_2 з 21 114 грн. до 16051 грн, яка визначена експертом у висновку № 4/2-19 від 05 квітня 2019 року та не спростована відповідачем.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині стягнення шкоди, відповідно зміні підлягає стягуваний судом першої інстанції судовий збір, пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги (2305,20 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 24 % (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні) = 553,25 грн.). Таким чином, стягуваний судом першої інстанції судовий у розмірі 1536,80 грн, слід зменшити на 553,25 грн, тобто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнути 983,55 грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 з на користь ОСОБА_1 16051 грн. в рахунок відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття квартири.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 983,55 грн.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 18 серпня 2020 року в частині стягнутої моральної шкоди та витрат пов`язаних із залученням експерта залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.11.2020 року

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді Г.Л. Карпушин

В.П.Пікуль