Провадження № 2/761/5532/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17), про відшкодування шкоди,

встановив:

04 травня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєву А.І.

Предметом позову є відшкодування 197032,36 грн. майнової шкоди у вигляді неотриманого гарантованого відшкодування коштів за вкладом.

Підставою позову є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою і вини. Зокрема, постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2015 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 року по справі №826/6541/15.

Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 за рахунок Фонду. Крім цього зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Романа Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 у розмірі 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Проте, Уповноважена особа Фонду, в порушення закону протягом тривалого часу не передавала в Фонд додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом. Відповідач, в свою чергу, не передавав банку-агенту інформацію про позивача, в зв`язку з чим позивач не отримав гарантованого відшкодування коштів за вкладом в межах процедури ліквідації Банку. У зв`язку із їх протиправною бездіяльністю позивач не отримав гарантованого відшкодування коштів за вкладом, тоді як 05 червня 2019 року розміщено повідомлення про завершення виплати гарантованих сум відшкодування.

Відповідач не погодився із змістом позовних вимог та зазначив про те, що 14 серпня 2019 року ліквідацію банку завершено, банк ліквідовано, а повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора банку припинено. Фонд є установою, яка не має на меті отримання прибутку та не відповідає за зобов`язаннями банків. Правовідносини між позивачем та банком ґрунтуються на договорі, а між відповідачем та позивачем на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб відшкодовує виключно суму вкладу та відсотків у граничному розмірі до 200000,00 грн. та не платить за власний рахунок неустойку, штрафи, пеню, інфляційні, річні та інше за неналежне виконання чи невиконання зобов`язань банку перед своїми кредиторами.

Відповідно до постанови Слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 05.12.2017, про визнання речовими доказами, грошові кошти фізичних осіб, які обліковуються на поточних рахунках та знаходяться на поточних рахунках, відкритих в ПАТ «КБ «УФС» визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0017478 від 16.12.2014. До вказаного переліку, під №435, додано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , номер рахунка: НОМЕР_2 ).

Відповідно до постанови Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва у кримінальному провадженні № 0000066 від 06.03.2018, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, грошові кошти у розмірі гарантованої суми відшкодування фізичним особам, які підлягають виплаті за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до сум, які перебували на рахунках фізичних осіб в ПАТ «УФС», згідно переліку, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні. До вказаного переліку, додано ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , із залишком коштів 19760997).

У зв`язку із вказаними обставинами, відповідно до ст. 98 Кримінального процесуального кодексу України та пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України» вилучені (отримані) стороною обвинувачення речові докази зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження в індивідуальному сейфі (металевій шафі) слідчого, який здійснює таке провадження, на сьогоднішній день існують обмеження в рамках кримінальних проваджень щодо коштів у розмірі гарантованих сум відшкодувань певного кола осіб, зокрема і Позивача, оскільки операції в частині перерахування коштів з відкритих в Банку поточних рахунків здійснювалися всупереч обмеженням, які були встановлені Національним Банком України, також встановлено, що перерахування коштів здійснювалося з рахунків юридичних осіб, які були відкриті в банку на рахунки фізичних осіб і взагалі вказані операції здійснювалися у неробочий час. Враховуючи наявність заборон для Фонду гарантування щодо у здійсненні виплат коштів певному колу осіб, в тому числі і позивачу, Фонд гарантування не порушував вимог законодавства щодо відшкодування коштів Позивачу.

Позивач вважає доводи, викладені у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими, оскільки:

1.Позивач просить стягнути майнову шкоду, що була завдана внаслідок протиправної бездіяльності працівника Фонду (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Відповідач хибно стверджує про те, що позовні вимоги випливають із зобов`язань Банку, тоді як зміст позовних вимог обґрунтовано виключно протиправною бездіяльністю уповноваженої особи Фонду. Так, 10 листопада 2014 року Правлінням НБУ прийнято постанову №717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ» Український фінансовий світ». 13 листопада 2014 року, на підставі вищезазначеної постанови, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Уповноважена особа Фонду зобов`язана була протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (тобто не пізніше 16 листопада 2014 року) включити позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду (ст. 26, 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону, яка діяла на момент відкликання банківської ліцензії Банку), проте цього не зробила. Замість цього, 18 листопада 2014 уповноважена особа Фонду видала наказ №6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів», яким визнала нікчемним договір банківського вкладу №43850 від 04 липня 2014 року, укладений між позивачем і Банком, і всі транзакції за цим договором. Уповноважена особа Фонду не включила позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, чим фактично позбавила позивача можливості своєчасно отримати гарантоване відшкодування за вкладом.

2. 19.04.2017 постановою Київського апеляційного адміністративного суду визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 за рахунок Фонду. Крім цього зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Романа Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 у розмірі 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

3.Щодо подальшої бездіяльності з 05 грудня 2017 року, то позивач, посилаючись на необхідність застосування ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначає про наявність вичерпного переліку підстав, при наявності яких Фонд не відшкодовує кошти вкладнику. Варто відзначити, що визнання слідчим або прокурором грошових коштів на рахунку речовим доказом не є тією підставою, яка дає право Фонду не відшкодовувати кошти вкладнику. Відтак, уповноважена особа Фонду всупереч Закону не надала до Фонду додаткову інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 травня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Сторонам надано всі можливості для реалізації їхніх процесуальних прав, чим вони, однак, не повною мірою скористалися. Зокрема, відповідач не подав до суду заперечення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

04 липня 2014 року між ПАТ «КБ «УФС» (Банк) та ОСОБА_1 (Вкладник) укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» №43850, за умовами якого Банк приймає від Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти в сумі 15 000,00 доларів США (вклад) у тимчасове строкове користування на строк до 04 жовтня 2014 року та зобов`язується сплачувати проценти за його користування в розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до наданої позивачем квитанції № TR.58149.648.130 від 04 липня 2014 року, на вкладний рахунок ОСОБА_1 зараховано грошові кошти в сумі 15000,00 дол. США (еквівалент у гривнях - 177406,44 грн.); призначення платежу - надходження коштів за депозитною угодою № 43850 від 04 липня 2014 року.

Разом з тим, на підставі постанови Правління Національного банку України від 14.08.2014 №491 «Про віднесення ПАТ «КБ «Український фінансовий світ» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 14.08.2014 №69 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», згідно з яким з 15.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гончарова Сергія Івановича.

Постановою Правління Національного банку України від 10.11.2014 №717 відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Український фінансовий світ».

На офіційному сайті Фонду опубліковано оголошення про те, що з 21.11.2014 Фонд розпочинає виплати коштів вкладникам для отримання коштів вкладники з 21.11.2014 по 31.12.2014 включно можуть звертатись до установ банку-агента Фонду, - ПАТ «Альфа-Банк», для виплати гарантованої суми відшкодування здійснюватимуться відповідно до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Дізнавшись про відсутність даних про нього в переліку вкладників ПАТ «КБ «Український фінансовий світ», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду, позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду.

Листом від 01 грудня 2014 року № 001/381 Уповноважена особа Фонду повідомила позивача, що договір банківського вкладу від 04.07.2014 №43850 та операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ст. 228 Цивільного кодексу України.

Відповідно до наказу Уповноваженої особи Гончарова С.І. від 18 листопада 2014 року №6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів» визнано нікчемними всі транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додається до цього наказу, у тому числі за договором позивача від 04 липня 2014 року №43850.

Вищевказані обставини встановлені постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 20.05.2015 та постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 року по справі №826/6541/15, а тому не підлягають, доказуванню у цій справі (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2017 року по справі №826/6541/15 визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 за рахунок Фонду. Крім цього зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Романа Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 у розмірі 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що Уповноважена особа Фонду, в порушення закону протягом тривалого часу не передавала в Фонд додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом. Відповідач, в свою чергу, не передавав банку-агенту інформацію про позивача, в зв`язку з чим позивач не отримав гарантованого відшкодування коштів за вкладом в межах процедури ліквідації Банку.

07 червня 2019 року на офіційному веб-сайті відповідача в мережі Інтернет, електронна адреса: http://www.fg.gov.ua/not-paying/banky-likvidovani-fondom/42-ukr-fin-svit/42875-fond____harantuvannia-vkladiv-povidomliaie-pro-zavershennia-vyplat-harantovanoho-vidshkoduvannia-vkladnykam-pat-kb-ufs було розміщено повідомлення про завершення 05 червня 2019 року виплати гарантованих сум відшкодування коштів вкладникам Банку на підставі ч.7 ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в зв`язку з подачею Уповноважено особою Фонду державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань документів для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи).

Оцінка суду.

Відповідно до положень ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Фонд є юридичною особою публічного права. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном. Фонд є економічно самостійною установою.

За змістом ч.1 ст. 1 цього Закону, останній встановлює, зокрема, порядок виплати гарантованого відшкодування за вкладами Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.26 зазначеного Закону, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 гривень.

В свою чергу положеннями ч. 2 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб встановлено, що вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

Так, правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до п. 6, 16 ч. 1 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

За змістом ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону серед яких, зокрема, ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону.

За змістом п.17 ч.1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15 зазначила, що «після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями по договорам банківського вкладу.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15 (провадження № 14-263цс18) зазначила, що у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним щодо інших Законів України у відповідних правовідносинах. Запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. При цьому, запровадження тимчасової адміністрації або ж початок процедури ліквідації банку унеможливлює стягнення з нього коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено Законом.

Так, згідно із ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

За правилами ч.2 ст.26 цього Закону, вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону, відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до ст. 36 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 26 Закону, Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами в день внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Протягом 15 днів, але не пізніше строків, встановлених уповноваженою особою Фонду, керівники банку забезпечують передачу уповноваженій особі Фонду печаток і штампів, матеріальних та інших цінностей банку, а також протягом трьох днів - передачу печаток і штампів бухгалтерської та іншої документації банку. У разі ухилення від виконання зазначених обов`язків винні особи несуть відповідальність відповідно до закону.

Згідно положень ч. 5 ст. 36 Закону, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку; 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

Положеннями ч. 6 ст. 36 Закону визначено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Зобов`язання банку, передбачені пунктами 1-1-4 частини шостої цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Виходячи із змісту наведених вище норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначення належного курсу, що має застосовуватися для перерахування вкладу в іноземній валюті в національну валюту, залежить від того, який курс є встановленим Національним банком України на день (а не в день) початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч.1 ст. 44 Закону, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Положеннями частини 5 статті 45, статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Фонд складає реєстр акцептованих вимог кредиторів, який затверджується виконавчою дирекцією Фонду, після чого Фонд сповіщає про це кредиторів.

Вимоги кредиторів задовольняються відповідно до черговості, встановленої статтею 52 Закону про систему гарантування. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов`язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом відшкодовуються у четверту чергу.

За результатами проведення ліквідації банку Фонд складає ліквідаційний баланс та звіт, що затверджується виконавчою дирекцією Фонду. Звіт складається відповідно до нормативно-правових актів Фонду і має містити, зокрема, відомості про реалізацію майна банку та задоволення вимог кредиторів та/або вичерпання можливостей здійснення заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів. Ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 53 Закону про систему гарантування).

З наведеного вбачається, що Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачений порядок задоволення вимог кредиторів банку як на стадії процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, так і на стадії процедури ліквідації.

Так, згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювана шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювана шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Такий елемент як наявність шкоди полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється законом.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювана шкоди (умислу або необережності). Вина є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає у психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння.

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом (постанова Верховного Суду України від 12.02.2014 року у справі № 6-168цс13).

У спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки, причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою та вини.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювана шкоди та шкодою, заподіяною потерпілому, є обов`язковою умовою настання відповідальності.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку заподіяну шкоду, а тільки за ту шкоду, яка заподіяна його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювана, а викликана якимись іншими обставинами.

При цьому, виходячи із загальних правових норм, протиправність (неправомірність) поведінки означає порушення чужого суб`єктивного права. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, яка виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому матеріального права та (або) зменшення нематеріального блага.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювана шкоди.

Вищевказані висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі № 915/1015/16, від 25.06.2018 року по справі № 916/1991/17, від 12.06.2018 року по справі № 908/999/17.

В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2014 року Правлінням НБУ прийнято постанову №717 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ» Український фінансовий світ». 13 листопада 2014 року, на підставі вищезазначеної постанови, виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №119 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «УФС» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку». Уповноважена особа Фонду зобов`язана була протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (тобто не пізніше 16 листопада 2014 року) включити позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду (ст. 26, 27 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в редакції Закону, яка діяла на момент відкликання банківської ліцензії Банку), проте цього не зробила. Проте, 18 листопада 2014 уповноважена особа Фонду видала наказ №6 «Про визнання нікчемними транзакцій та правочинів», яким визнала нікчемним договір банківського вкладу №43850 від 04 липня 2014 року, укладений між позивачем і Банком, і всі транзакції за цим договором. Уповноважена особа Фонду не включила позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, чим фактично позбавила позивача можливості своєчасно отримати гарантоване відшкодування за вкладом.

19 квітня 2017 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №826/6541/15 визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Гончарова Сергія Івановича щодо невключення ОСОБА_1 до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів, за вкладом за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 за рахунок Фонду. Крім цього зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Оберемка Романа Анатолійовича надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 у розмірі 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказане рішення суду не виконано і з 05 червня 2019 року позивач остаточно втратив право вимагати отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом у зв`язку із припиненням банку як юридичної особи, натомість звернувся до суду із вимогою відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю уповноваженої особи Фонду (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). В даному випадку суд погоджується із позивачем про те, що позовні вимоги не випливають із зобов`язань банку, а випливають із бездіяльністю уповноваженої особи Фонду.

Встановлюючи наявність складу цивільного правопорушення, суд бере до уваги наявність самої шкоди, яка є доведеною матеріалами справи, оскільки позивачем не отримано гарантованого відшкодування.

Також, суд бере до уваги, що причиною неотримання вказаного відшкодування було не включення позивача в перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в межах 200000,00 грн. за рахунок Фонду, у відповідності до вимог ст. 26, 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Також, суд бере до уваги наявність невиконаного зобов`язання, встановленого рішенням суду щодо подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_3 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Комерційний банк "Український фінансовий світ" відповідно договору банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» №45074 від 08.07.2014 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Встановлюючи наявність вини у вчиненні вказаного цивільного правопорушення, суд бере до уваги посилання відповідача на наявність кримінальних проваджень та пов`язані із цим обмеження.

Надаючи оцінку наявності вказаних кримінальних проваджень, суд бере до уваги, що вказане рішення суду залишалося невиконаним протягом тривалого часу. При цьому, лише 05 грудня 2017 року винесено першу постанову про визнання речовим доказом.

Тому вказані доводи відповідача можуть стосуватися оцінки обґрунтованості його рішень, дій чи бездіяльності починаючи лише з цієї дати, з якої були чинними вказані постанови в межах кримінального провадження.

До цієї дати відповідач повинен був діяти відповідно до своїх обов`язків, виконавши рішення суду в частині надання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за Договором банківського вкладу (депозиту) «Вигідний альянс» від 04 липня 2014 року № 43850 у розмірі 200000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Разом із цим на пояснення надмірного зволікання із вчиненням відповідних дій відповідачем не надано жодного обґрунтування. У той же час, суд не може обґрунтовувати правомірність рішень, дій чи бездіяльності відповідача, з урахуванням обставин, яких на момент прийняття рішення, вчинення дій, чи допущення бездіяльності ще не існували.

Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з цим, вину у завданні шкоди позивачу відповідачем не спростовано.

Встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, суд дійшов висновку, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню відповідачем.

Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини, не надала інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є процесуальний обов`язок відповідача, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. А тому, у відповідності до приписів ч.1 ст.1172 ЦК України відповідач повинен відшкодувати шкоду, заподіяну його працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Розподіл судових витрат.

Щодо сплати судового збору, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, то суд враховує приписи ч. 6 ст. 141 ЦПК, відповідно до якої, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1970,32 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 22, 386, 1166 ЦК України, ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17), про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) 197032 (сто дев`яносто сім тисяч тридцять дві) гривні 36 копійок майнової шкоди у вигляді неотриманого гарантованого відшкодування коштів за вкладом.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) на користь держави 1970 (одну тисячу сімдесят) гривень 32 копійки судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Києва.

Суддя: