Справа № 1307/2164/12 Головуючий у 1 інстанції: Цюмрак М.Д.
Провадження № 22-ц/811/3475/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року, постановлену в складі головуючого - судді Цюмрака М.Д.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики.

У листопаді 2012 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці ОСОБА_4 , заборонивши будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири до набрання рішенням суду законної сили.

Заяву обґрунтовував тим, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно, що належить відповідачеві на праві приватної власності може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідач сплатити борг в добровільному порядку відмовлялась, тому вважав, що необхідно вжити заходів забезпечення позову для попередження умисного продажу відповідачем свого майна.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши вчиняти будь-які дії по відчуженню даного майна.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції помилково вважав, що ОСОБА_4 є власником квартири, на яку накладено арешт, не перевіривши достовірність інформації наданої сторонами. Звертає увагу на те, що на час постановлення оскарженої ухвали ОСОБА_4 не була власником цього житлового приміщення, оскільки згідно з протоколом № 03/304/11/і-1 від 21.11.2011 року про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (предмету іпотеки), складеним Львівською філією ПП «СП «Юстиція», ОСОБА_1 став переможцем торгів та власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 42,9 кв.м. Звертає увагу на те, що його, як власника цієї квартири не було залучено до участі у справі. Стверджує, що накладення арешту на це майно порушує його право приватної власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Просить скасувати ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року та ухвалити нове рішення, яким зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Апелянт ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує та просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_4 направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу просить задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. Направив суду заяву про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу визнає та не заперечує щодо її задоволення.

Відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскарженої ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до Жидачівського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 87 000 грн.

Під час розгляду зазначеної справи 12 листопада 2012 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить відповідачці ОСОБА_4 , заборонивши будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищевказаної квартири до набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та накладено арешт на майно ОСОБА_4 , а саме, на квартиру АДРЕСА_1 , заборонивши вчиняти будь-які дії по відчуженню даного майна.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про придбання квартири, посвідченим та виданим приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Швед І. І. від 01 грудня 2011 року (арк. спр. 52) та Витягом з Державного реєстру правочинів № 10726822 від 01 грудня 2011 року (арк.спр.53).

Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 03 грудня 2011 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 03 грудня 2011 року, реєстраційний номер 14817655, номер запису 1762 в книзі № 8 (арк. спр. 51).

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частини першої статті 352 ЦПК України право на апеляційне оскарження мають зокрема особи, які не брали участі у справ, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-1844 цс 16 при аналізі статті 292 ЦПК України в редакції чинній до 14.12.2017 року, аналогічній по змісту статті 352 ЦПК України в діючій редакції.

Згідно з частиною 1 ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Суд першої інстанції, ухваливши рішення про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , вирішив питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , а тому останній вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу суду про забезпечення позову.

Як встановлено із матеріалів справи, на час звернення до суду із заявою про забезпечення позову, боржник за договором позики ОСОБА_4 , не була власникомквартири АДРЕСА_1 , а право приватної власності на цю квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 03 грудня 2011 року, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 03 грудня 2011 року, реєстраційний номер 14817655, номер запису 1762 в книзі № 8 (арк. спр. 51).

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Власник майна, відповідно до ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпоряджанні своїм майном.

Оскільки ОСОБА_1 є законним власником квартири, що підтверджується вищезазначеними документами, апеляційний суд доходить висновку, що він має право на захист свого порушеного права.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України та ч.1. ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч.1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено право власника володіти, розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1. ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Із зазначених обставин справи випливає, що накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , за відсутності правових підстав для цього, порушує право власності ОСОБА_1 .

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим її необхідно скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Жидачівського районного суду Львівської області від 12 листопада 2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.