Справа №463/7331/19
Провадження №8/463/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Станько Р.О.

заявника ОСОБА_1

стягувача у справі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 26 вересня 2019 року Личаківським районним судом м. Львова за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 -

встановив:

26.09.2019р. за заявою заявника ОСОБА_2 . Личаківським районним судом м. Львова видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.09.2019р. і до досягнення дитиною повноліття.

Боржник ОСОБА_1 у відповідності до вимог ч. 8 ст. 170 ЦПК України подала до суду заяву про перегляд вказаного судового наказу за нововиявленими обставинами. Вказує на відсутність підстав для стягнення з неї аліментів оскільки приймає активну участь в утриманні доньки, а твердження стягувача про проживання доньки разом з ним з 2018р. є безпідставним. Крім того, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2017р. аліменти на утримання доньки стягуються саме з заявника ОСОБА_2 і саме він повинен сплачувати аліменти на утримання доньки, однак всупереч цьому обов`язку не надає коштів на утримання доньки. Тому, судовий наказ просить скасувати та відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої доньки.

Ухвалою судді від 25.10.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строк для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Стягувач подав до суду відзив на заяву, долучивши докази його направлення іншим учасникам справи. Обґрунтованість заяви заперечує, оскільки з листопада 2018р. молодша донька ОСОБА_3 проживає разом з ним та відповідно, з цих підстав він вправі заявляти про стягнення аліментів на утримання дитини його користь. Крім того, справно сплачує аліменти на утримання дитини, які з нього стягуються на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2017р. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Відповіді на відзив заявник не подала.

В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала та просить таку задовольнити. При цьому, незважаючи на мотиви цієї заяви, після допиту неповнолітньої в останньому судовому засіданні визнала, що дитина більшість часу проживає разом з батьком.

Стягувач в судовому засіданні проти обґрунтованості заяви заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить таку заяву залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити виходячи з наступного.

Частиною восьмою статті 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення ЄСПЛ від 3.04.2008 у справі «Ponomaryov v. Ukraine», п.40).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць.

Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 у справі «Pravednaya v. Russia», пп.27, 28).

Під час розгляду цивільної справи № №1510/2-1411/11 (постанова від 17.04.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Як вбачається з копії свідоцтва про народження неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7), її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , тобто стягувач та боржник (заявник в межах розгляду справи про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами).

На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2017р., яке не оскаржувалось та набрало законної сили (а.с.8), з стягувача ОСОБА_2 на користь заявника ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 листопада 2016 року, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На момент винесення вказаного рішення діти проживали разом з матір`ю, чого відповідач не оспорював.

Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, за змістом зазначених норм закону, право на одержання аліментів має той з батьків, з яким дитина проживає постійно, тобто той з батьків, який на відміну від іншого бере участь в утриманні дитини повсякденно.

Місцем проживання фізичної особи, згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Аналогічне положення закріплено у ч. 3 ст. 160 СК України. Зокрема, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У справі яка розглядається неповнолітня ОСОБА_3 досягнула чотирнадцяти років на час видачі судового наказу що переглядається.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29.06.2019р. (а.с.9), складеного працівниками органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради та затвердженого головою адміністрації, за адресою АДРЕСА_1 окрім стягувача також проживає неповнолітня ОСОБА_3 , яка займає окрему кімнату спільно з батьком, є два спальні місця, у дівчинки є робоче місце, комп`ютер, телефон.

Неповнолітня ОСОБА_3 в присутності представника органу опіки та піклування ЛРА ЛМР в судовому засіданні підтвердила, що фактично проживає разом з батьком. Батько водить її до школи. Інколи, навідується до матері, з якою проживає її сестра ОСОБА_6 .

Безпосередньо заявник в останньому судовому засіданні визнала ці обставини та підтвердила, що дитина більшість часу проживає разом з батьком.

Вказане в сукупності свідчить про відсутність підстав для скасування судового наказу, адже після досягнення чотирнадцяти років неповнолітня ОСОБА_3 визначила місце свого проживання саме з батьком і відповідно, внаслідок такої обставини у нього виникло право на стягнення аліментів з матері, яка проживає окремо від дитини.

З огляду на той факт, що визначальним у спірних правовідносинах є саме місце проживання дитини, а після досягнення чотирнадцяти років неповнолітня ОСОБА_3 змінила своє місце проживання та почала проживати разом з батьком, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2017р., на момент винесення якого дитина проживала разом з матір`ю не може бути самодостатньою підставою для відмови у видачі судового наказу.

Таким чином, в задоволенні заяви суд відмовляє та залишає судовий наказ в силі.

При цьому, оскільки судовий наказ від 26.09.2019р. не скасовує рішення Личаківського районного суду м. Львова від 21.03.2017р. і на даний час примусовому виконанню підлягають два цих судових рішення, суд вважає за необхідне звернути увагу як заявника, так і стягувача, що за змістом частин першої та другої ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно, як перший, так і другий діючи як одержувачі аліментів за рішенням суду та судовим наказом зобов`язані розпоряджатись такими сумами за цільовим призначенням та виключно в інтересах дитини.

Разом з тим, у відповідносі до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 12,81,82, 223,263-265,268,279,423,429 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та залишити в силі судови й наказ, виданий 26 вересня 2019 року Личаківським районним судом м. Львова за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст.ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Повний текст ухвали суду складено 10.02.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.