Справа № 456/2596/20
Провадження № 2/456/1037/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

за участю секретаря Сунак Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом покликаючись на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 являється його батьком. Його дідусь ОСОБА_3 , був головою колгоспного двору за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .. Бабуся ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з дідусем і бабцею проживали їх одинокий син інвалід ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також син ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті дідуся відкрилась спадщина на житловий будинок. Він звернувся до нотаріуса із заявою про оформлення спадщини, однак нотаріус оглянувши документи, повідомила, що він не зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірний будинок, оформлений відповідно до чинного законодавства. Окрім того, нотаріус виявила розбіжності у імені дідуся, яке зазначено паспорті, у свідоцтві про смерть та правовстановлюючих документах. Зокрема, у свідоцтві про право особистої власності на спірний житловий будинок, його дідусь зазначений як « ОСОБА_7 », а у свідоцтві про смерть « ОСОБА_7 ». В зв`язку з наведеним змушений звернутись з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_8 та його представник адвокат Журавльова Л.Ю. в судовому засіданні позов підтримали, повністю послались на обставини викладені в позовній заяві. Додатково позивач пояснив, що спірний будинок належав його дідусю, який помер в 2001р., тоді ж померла і бабуся, їх похоронами займався він. В дідуся і бабусі було троє синів, двоє з яких померли, третій його батько, який на спадщину не претендує. Він фактично вступив у володіння спадковим майном, так як постійно доглядає за будинком, оплачує послуги та періодично там проживає. Інших спадкоємців немає. Не може оформити право на спадкове майно, оскільки у свідоцтві про право власності на будинок невірно вказано ім`я дідуся. А тому просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій вказав, що в зв`язку з похилим віком не може прибути до суду, просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого був

ОСОБА_3 , а членами такого, - ОСОБА_4 (дружина), ОСОБА_5 (син) та ОСОБА_6 (син), що підтверджується виписками з погосподарських книг по с. Нижня Стинава, Стрийського району. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991року зберегли право на частку в майні такого.

Виходячи з вимог ст.ст. 120, 123 ЦК України в редакції 1963року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали всі вищеперелічені особи, що проживали в спірному будинковолодінні, тобто кожен по 1/4 частині спірного будинковолодіння.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, згідно ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності.

Згідно до п. а ч. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995р., право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що зроблено актовий запис за № 13 від 24.10.2001р. Його дружина, бабця позивача ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . Ще до того, ІНФОРМАЦІЯ_6 помер їхній син ОСОБА_5 , актовий запис про смерть № 75. Останній член колгоспного двору ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 83 роки про що згідно копії свідоцтва про смерть зроблено актовий запис № 4. Проте за життя жоден з них своїм майном, в тому числі частиною спірного будинковолодіння, на яку мали право як члени колгоспного двору, не розпорядилися. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом зазначеної спадщини був син померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , брат ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , батько позивача ОСОБА_2 .. Однак, останній у встановленому законом порядку не прийняв спадщину, оскільки у визначений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, а навпаки подав заяву в нотаріальну контору, про те, що на спадкове майно не претендує.

Також, спадкоємцями, які б могли претендувати на спадщину після смерті ОСОБА_3 є його онуки та відповідно сестра та брат позивача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .. Однак такі на ваказане спадкове майно не претендують про що подали суду відповідні заяви.

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 (позивач) народився, ІНФОРМАЦІЯ_8 і його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 (а.с. 12).

Згідно довідки Верхньостинавської сільської ради від 3.03.2020р., в житловому будинку по АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 проживали його син ОСОБА_6 та онук ОСОБА_1 (а.с.27). Як встановлено ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ст. 549 ЦК України позивач ОСОБА_12 вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки після смерті діда продовжив проживати у спірному будинковолодінні, а тому фактично прийняв спадщину.

Позивач, намагався вирішити питання про спадкування спірного житлового будинку у позасудовому порядку, однак державний нотаріус Стрийської держаної нотаріальної контори Костур У.Т., у вчиненні нотаріальних дій відмовила у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок у АДРЕСА_1 та рекомендовано звернутися до суду /а.с.9/

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р., у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Відповідно до положень ст.ст.524, 529, ЦК УРСР від 18.07.1963р, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За вимогами ст.ст.548, 549 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відтак суд вважає заявлені вимоги в частині визнання за позивачем спадкових прав підставними.

При цьому, встановлено, що компетентним органом було допущено помилку в написанні імені ОСОБА_3 у правовстановлюючому документі- свідоцтві про право особистої власності на жилий будинок від 5.12.1988 р., зокрема вказано його ім`я як « ОСОБА_7 » замість правильного « ОСОБА_7 ».

В даний час позивач, як спадкоємець за законом не може оформити спадщину із-за розбіжності імені дідуся.

Із долучених до справи копій: свідоцтва про народження позивача (а.с.11), свідоцтва про смерть (а.с.22), копії технічного паспорта (а.с. 13) вбачається, що ім`я дідуся позивача « ОСОБА_7 ».

Відповідно до п.6. ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім"ям, по батькові, прізвищем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, крім визначених ч.1 цієї статті, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту належності ОСОБА_3 правовстановлюючого документу - свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Підсумовуючи, після прийняття спадщини, яка відкрилася по смерті спадкодавця ОСОБА_3 , його син ОСОБА_2 від спадщини відмовився, єдиним спадкоємцем залишився позивач ОСОБА_1 , який до дня смерті проживав з спадкодавцем, доглядає за спірним будинковолодінням та відповідно вступив в управління спадковим майном, а тому за ним слід визнати право власності за законом на таке.

Керуючись ст.ст.10, 60, 174, 212-215, 256, 259 ЦПК України, ст.ст.80, 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР від 18.07.1963р, Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008р., суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановти факт належності правовстановлюючого документу особі, а саме, що свідоцтво про право власності від 05.12.1988 року на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 , що належить колгоспному двору, виданого на підставі рішення виконкому Стрийської районної ради № 292 від 01.12.1988 року, зареєстрованого Стрийським МБТІ у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 182 від 10.12.1988 року та виписаного на ім`я ОСОБА_3 належить ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , право власності на житловий будинок «А-1» загальною площею 60,8 кв.м., житловою 20,9 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами: сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», убиральня «Д», огорожа № 1, колодязь «к», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів