Постанова

Іменем України

12 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 592/12704/19

провадження № 61-20274св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

заявник - комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер»,

заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 серпня 2019 року у складі головуючого Костенка В. Г., присяжних: Гніденко Т. М., Заіка С. Д., та постанову Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року комунальний заклад Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» (далі - КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер»), правонаступником якого є комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» (далі - КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань») подав до суду заяву про надання стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована у

АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, що 15 серпня 2019 року о 12 годині 40 хвилин

ОСОБА_1 госпіталізована до психіатричного відділення № 1. У дане відділення надходить вперше за викликом матері, у зв`язку з погіршенням психічного стану: злобна, поводиться вкрай агресивно по відношенню до матері та сестри, погрожувала їм фізичної розправою, постійно повторює матері: «тобі треба око виколоти». Під час госпіталізації погрожувала співробітникам психіатричної бригади «відрізати голови». Вдома повна антисанітарія, електропостачання відключене за несплату, шпалери у квартирі зірвані зі стель. ОСОБА_1 встановлений діагноз «шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу».

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів ОСОБА_1 у зв`язку з загостренням тяжкого психічного захворювання потребує психіатричної допомоги для чого необхідно госпіталізувати до стаціонару.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 серпня 2019 року, залишеним без змін постановою Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року, заяву виконуючого обов`язки головного лікаря, члена комісії з припинення комунального закладу Сумської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер» задоволено.

Вирішено госпіталізувати до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 ).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що оскільки ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Незважаючи на постійний прийом антипсихотичної терапії, в тому числі ін`єкційних форм, психічний стан пацієнтки без значної позитивної динаміки, а тому ОСОБА_1 потребує продовження госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року справу № 592/12704/19 призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У грудні 2019 року до Верховного Суду представником ОСОБА_1 адвокатом Безверхою Г. О., подано касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що в судовому засіданні у судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_1 поводила себе впевнено, адекватно, зовсім не проявляла ніякої агресії, нікому не погрожувала, виглядала охайно і не становила небезпеки ні для себе, ні для оточуючих. Вважає, що ОСОБА_1 за своїм станом здоров`я не потребує лікування в умовах стаціонару, а спір у сім`ї виник з приводу квартири. Крім того, до суду не було надано доказів щодо необхідності примусової госпіталізації ОСОБА_1 .

Доводи інших учасників справи

У січні 2020 року комунальне некомерційне підприємство Сумської обласної ради «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. Указувало, що у зв`язку із наявністю у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона поводить себе агресивно, здійснює соціально небезпечні дії, а тому вона потребує лікування у примусовому порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів лікувального закладу від 16 серпня 2019 року № 01-17/10/1609 ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. У зв`язку з тим, що у пацієнтки виявлено загострення тяжкого психічного захворювання, лікування якого на теперішній час можливе лише в стаціонарних умовах, а також ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану, а також те, що пацієнтка вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, вона потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядкую.

13 вересня 2019 року ОСОБА_1 повторно була оглянута комісією лікарів - психіатрів і, згідно з висновком, ОСОБА_1 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Незважаючи на постійний прийом антипсихотичної терапії, в тому числі ін`єкційних форм, психічний стан пацієнтки без значної позитивної динаміки. Таким чином, ОСОБА_1 потребує продовження госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 погодилася, що має психічне захворювання і висловила думку, що буде приймати таблетки за межами лікувального закладу, перебуваючи вдома.

Лікар-психіатр ОСОБА_3 , підтримуючи заяву про примусову госпіталізацію, пояснив, що спочатку ОСОБА_1 приймала таблетовані препарати, але згодом було виявлено, що остання почала відмовлятися від їх прийому, приховуючи даний факт від лікарів, тому була переведена на терапію ін`єкційної форми. Вважає, що ОСОБА_1 за межами лікувального закладу буде ухилятися від лікування, що приведе до ще більшого загострення хвороби.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до положень частини другої статі 389 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги)підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги)передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Відповідно до пункту 1 принципу 15 Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги (затверджені Розолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119) коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації.

Відповідно до пункту 1 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги, будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу як пацієнт в примусовому порядку або вже була госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку можуть утримувати як пацієнта в психіатричному закладі в примусовому порядку, тоді і лише тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, що працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4 (діагноз про те, що особа страждає на психічне захворювання, встановлюється відповідно до міжнародних визнаних медичних стандартів), що дана особа страждає на психічне захворювання, і визначить:

а) що внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам; або

b) що в разі особа, чиє психічне захворювання є важким, а розумові здібності - ослабленими, відмова від госпіталізації або утримання даної особи в психіатричному закладі може привести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути проведено за умови госпіталізації до психіатричного закладу у відповідності до принципу найменш обмежувальної альтернативи. У випадку, зазначеному в підпункті b), необхідно, по можливості, проконсультуватися з другим таким фахівцем, що працює в області психіатрії. У разі проведення такої консультації госпіталізація до психіатричного закладу або утримання в ньому у примусовому порядку можуть мати місце лише за згодою другого фахівця, який працює в області психіатрії.

Відповідно до пункту 2 принципу 16 «Примусова госпіталізація» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психіатричної допомоги госпіталізація до психіатричного закладу або утримання у ньому у примусовому порядку здійснюється спочатку протягом нетривалого періоду, визначеного внутрішньодержавним законодавством, з метою спостереження та проведення попереднього лікування до розгляду питання про госпіталізацію або тримання пацієнта в психіатричному закладі наглядовим органом. Причини госпіталізації або змісту має бути негайно поінформовано пацієнту; про факт госпіталізації або змісту і їх причини також невідкладно і в докладному вигляді повідомляється наглядовому органу, особистому представнику пацієнта, якщо такий є, а також, якщо пацієнт не заперечує, сім`ї пацієнта.

Відповідно до частини шостої статті 284 Цивільного кодексу України надання фізичній особі психіатричної допомоги здійснюється відповідно до закону.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг.

Цей Закон визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов`язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту, навчання осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов`язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги, здійсненні соціального захисту та навчання осіб, які страждають на психічні розлади.

Відповідно до частини першої статті 339 ЦПК України за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява представника закладу з надання психіатричної допомоги про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подаються до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

Згідно з частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусової амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

За наявності, зокрема, обґрунтованого висновку комісії лікарів-психіатрів від 16 серпня та 13 вересня 2019 року про необхідність госпіталізації ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність, станом на день звернення із заявою, правових підстав для госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричного закладу без її згоди, оскільки остання страждає на психічні розлади, внаслідок чого вона вчиняє дії, що становлять явну небезпеку для неї особисто та оточуючих.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу є безпідставними і такими, що спростовуються вказаним вище висновками комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію в психіатричний стаціонар у примусовому порядку.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою, оскільки воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Судами установлено, що станом на день звернення КЗ СОР «Обласний наркологічний диспансер» із відповідною заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_1 були наявні підстави для такої госпіталізації, які установлені комісією лікарів-психіатрів, госпіталізація особи до психіатричного закладу відповідає положенням Закону України «Про психіатричну допомогу» та вимогам процесуального законодавства та є необхідними, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 виявляє реальні наміри вчинити та вчиняє дії, що становлять небезпеку для неї та оточуючих, а її обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару, що підтверджено належними та допустимими доказами та не спростовано сторонами. В умовах стаціонарного лікування ОСОБА_1 ухилялась від прийняття призначених ліків, що не дає підстав вважати, що ОСОБА_1 буде виконувати вказівки лікаря щодо лікування. Поєднання хвороби ОСОБА_4 з погрозами відносно сестри та матері дає підстави для висновку, що суди першої та апеляційної інстанції зробили правильні висновки щодо можливості і необхідності госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку ОСОБА_1 .

Установивши указані обставини, за наявності обґрунтованих висновків комісії лікарів-психіатрів про госпіталізацію ОСОБА_1 у психіатричний стаціонар у примусовому порядку та інших медичних даних, які належним чином досліджені судами, які забезпечили дотримання при розгляді цієї справи положень пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги.

З урахуванням зазначених вище вимог закону, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України, повно та всебічно з`ясували обставини справи, правильно застосувавши положення Закону України «Про психіатричну допомогу», Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року дійшли правильного висновку про те, що лікування ОСОБА_1 можливе лише в умовах психіатричного стаціонару.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів необхідності лікування ОСОБА_1 не заслуговують на увагу, оскільки ці підстави прийняті судами, їм надана належна правова оцінка, а такі доводи спростовуються матеріалами справи та стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Інші доводи касаційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені в апеляційній скарзі та перевірялися судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду цієї справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки судами правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 серпня 2019 року та постанову Сумського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун