Провадження 4-с/127/56/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі: секретаря Горденко Г.О.,

скаржника ОСОБА_1 ,

особи, дії якої оскаржуються ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії Головного державного виконавця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Микитюка Миколи Олександровича, стягувач ПАТ АБ "Укргазбанк", про визнання недійсною оцінки нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вищевказана скарга.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2020 скаргу прийнято до провадження та призначено до судового засідання.

В зв`язку із виявленими при підготовці до судового розгляду недоліками скарги, ухвалою суду від 22.09.2020 року, матеріали скарги залишено без руху та скаржнику надано строк для усунення виявлених недоліків.

29.09.2020 року на виконання вимог ухвали суду від 22.09.2020 року, стороною скаржника подано відповідну заяву.

Ухвалою суду від 29.09.2020 року скаргу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

04.11.2020 року, до початку розгляду скарги по суті, скаржником ОСОБА_1 подано заяву про накладення арешту , відповідно до якої вона просила накласти арешт на 1/6 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_1 та належить їй на праві приватної власності.

Суд вважає за можливе розглянути вказану заяву під час розгляду скарги.

Представник скаржника ОСОБА_3 , підтримав заяву ОСОБА_1 в повному обсязі та просив його задовольнити.

Особа, дії якої оскаржуються - ОСОБА_4 , заперечив проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Розглянувши вказану заяву, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

У ст. ст. 151, 152 ЦПК України містяться положення щодо порядку вирішення питання про забезпечення позову і способи забезпечення позову.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Разом із тим ст. 18 ЦПК України установлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України).

Згідно зі змістом чинного ЦПК України розгляд таких заяв відноситься до розділу VII. Судовий контроль за виконанням судових рішень. Зазначеним розділом не передбачено заходів накладення арешту на майно.

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою від 03 червня 2016 року № 4), при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову), оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (п. 4 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження») (норми роз`яснення містять посилання на попередню редакцію Закону України « Про виконавче провадження»).

Аналогічна норма зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яка передбачає, що позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Тобто вказані положення вказують на наявність підстав для зупинення стягнення при розгляді скарги лише при наявності для того підстав.

Забезпечення позову (скарги) є однією з найважливіших гарантій захисту прав, свобод та інтересів юридичних осіб, певним заходом для створення можливості реального виконання рішення суду, у разі задоволення вимог; прийняття передбачених законом заходів щодо забезпечення позову є правом суду, який розглядає спір. Заходи забезпечення застосовується судом, виходячи з обставин справи, змісту заявлених вимог.

Заходи забезпечення повинні відповідати заявленим вимогам, тобто бути безпосередньо зв`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Судом також враховується охорона прав і інтересів інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи вказану скаргу на дії державного виконавця щодо його дій по оцінці майна в порядку ст. 450 ЦПК України, суд не знаходить підстав для накладення арешту на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , оскільки це не передбачено на стадії судового контролю за виконанням рішення.

В той же час, звертає увагу на положення абз. 2 ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Враховуючи, що заявник оскаржує дії державного виконавця щодо проведення оцінки майна та саму оцінку 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , площею 8,37 кв.м., згідно звіту оцінювача №39/20 від 24.07.2020, які були здійснені у виконавчому провадженні № 59553930 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1619-2010, від 02.06.2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, та враховуючи положення ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», суд не вважає можливим накласти арешт на зазначене вище майно.

На підставі викладеного, керуючись ст. 150, 153, 157, 447,4 50 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

Клопотання скаржника ОСОБА_1 про накладення арешту на 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 , та належить їй на праві приватної власності залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 15 днів з моменту її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області, з урахуванням п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 05.11.2020 року.

Суддя: