Справа № 466/4259/20
Провадження №2/944/1426/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2020 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на її користь компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 85565 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Позов обґрунтовує тим, що з 25 січня 2007 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду Львівської області 25 листопада 2019 року. За час перебування у шлюбі вони придбали транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , який був зареєстрований за відповідачем. 26 березня 2020 року їй стало відомо, що відповідач без її згоди відчужив вказаний автомобіль на користь ОСОБА_4 , що підтверджується копією договору від 14 листопада 2019 року, укладеного в Територіальному сервісному центрі № 4641 РСЦ МВС у Львівській області. Оскільки відповідач продав автомобіль, який є об`єктом права спільної сумісної власності та не компенсував половину вартості відчуженого автомобіля просить позов задовольнити.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 31 серпня 2020 року справу, яка була передана за підсудністю Шевченківським районним судом м. Львова, прийнято до розгляду за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 листопада 2020 року вирішено проводити заочний розгляд справи.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не прибула, про розгляд справи повідомлена належним чином.

В судовому засіданні її представник адвокат Бориславський А.Л. позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується копією розписки про відкладення розгляду справи до 02 листопада 2020 року та довідкою про направлення судової повістки за допомогою SMS-повідомлення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Як встановив суд, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 25 січня 2007 року у Міському відділу реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 84, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 .

25 листопада 2019 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду Львівської області від 25 листопада 2019 року у справі № 466/7040/19, яке набрало законної сили 26 грудня 2019 року.

Як встановлено з відповіді, наданої листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській області від 28 травня 2020 року № 31/13-Б-99/1 на запит представника позивача, 14 листопада 2019 року в ТСЦ № 4641 РСЦ МВС у Львівській області проведено реєстраційну операцію на транспортний засіб Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , та зареєстровано вказаний автомобіль на ім`я ОСОБА_4 . Також до вказаної відповіді долучено копію договору купівлі-продажу від 14 листопада 2019 року, який був підставою для перереєстрації автомобіля, відповідно до якого ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_4 (покупець) уклали цей договір про те, що продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , а покупець прийняти та оплатити його вартість.

Відповідно до висновку про середньостатистичну вартість аналогічного колісного транспортного засобу, складеного на замовлення ОСОБА_2 ліцензованим оцінювачем ФОП ОСОБА_6 , встановлено, що ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 складає 171130,00 грн.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Частиною 1 ст. 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ст. 163 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу, здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Згідно із роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно ч. 1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

При цьому, суд враховує, що зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 537/78/19.

В свою чергу, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірного автомобіля за його особисті кошти суду не надано.

Звертаючись з позовом до суду, позивач ОСОБА_2 зазначила, що у період зареєстрованого шлюбу з відповідачем, ними за спільні кошти, було придбано транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 .

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що в період зареєстрованого шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин, сторони придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , який є їх спільною сумісною власністю і якими вони мають право розпоряджатися за взаємною згодою.

Також суд враховує, що розпорядження спільним сумісним майном, в тому числі і після розірвання шлюбу, повинно відбуватись за взаємною згодою подружжя.

Оцінюючі вищевказане, беручи до уваги, що відчуження відповідачем автомобілю марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, третій особі відбулось 14 листопада 2019 року, під час перебування у шлюбі, суд дійшов висновку про те, що розпорядження спільним сумісним майном (автомобілем) відбулось не за взаємною згодою подружжя, а самостійно відповідачем, без відома та згоди позивача.

У зв`язку з наведеним, а також як описано вище, на даний момент майно перебуває у власності третьої особи, суд вважає законними вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості її частки в зазначеному майні. При цьому, частки сторін є рівними.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем в ході розгляду справи не спростовано оцінку вартості автомобіля, надану позивачем, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було.

Також суд враховує висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, згідно з якою у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Враховуючи викладене вище, а також беручи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, шляхом стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини вартості спільного майна подружжя, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_2 є підставним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 855,55 грн, що підтверджується квитанцією від 10 червня 2020 року № 8880. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Також позивачем понесені витрати пов`язані із оцінкою вартості транспортного засобу в розмірі 700,00 грн, що підтверджується рахунком № 1145/19 від 09 січня 2020 року.

Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з ОСОБА_3 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати із сплати судового збору в розмірі 840,80 грн та судові витрати пов`язані із оцінкою майна у розмірі 700,00 грн.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 137, 139, 141, 258, 259, 263- 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Mercedes-Benz», модель «Vito 111 CDI», 2007 року випуску, об`єм двигуна 2148 см. куб, VIN-код НОМЕР_1 , у розмірі 85 565 (вісімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме витрати із сплати судового збору в розмірі 855 (вісімсот п`ятдесят п`ять) гривень 65 копійок, витрати пов`язані із оцінкою вартості транспортного засобу в розмірі 700 (сімсот) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте Яворівським районним судом Львівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 09 листопада 2020 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: Львівська область, Яворівський район, с. Кожичі, садівниче товариство «Явір-1».

Суддя Д.Б.Поворозник