Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1848/20
Провадження №: 2/332/1107/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Литвиненко І.Т.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування.

ВСТАНОВИВ:

29.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Запоріжжя із зазначеним позовом, який в подальшому було уточнено.

В обґрунтування позовних і уточнених вимог позивач зазначила, що вона 29.03.1980 року уклала шлюб із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік помер. Під час шлюбу чоловікові було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м. На вказаній земельній ділянці вони побудували будинок, але не зареєстрували його в законному порядку. Після смерті чоловіка, а саме 05.02.2020 року вона звернулася до приватного нотаріуса ЗМНО Мельник О.Г. із заявою про прийняття спадщини, однак постановою від 08.07.2020 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутністю реєстрації права власності на спірний будинок. У зв`язку із цим просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 на право забудовника домоволодіння по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 600 кв.м. та право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 233,10 кв.м., житловою площею 144,9 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. Г, вбиральні літ. З, гаражу літ. В, навісів літ. Д, Е, котельні літ. Ж, парканів № 1,2, замощення І, водопроводу № 3, зливної ями № 5.

У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали спільну заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають, просять задовольнити.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

29.03.1980 року було укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серія НОМЕР_1 (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (а.с. 9).

Згідно спадкової справи № 9/2020 спадкоємцями після померлого ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_1 , яка звернулася із заявою про прийняття спадщини (а.с. 46 зворот), сини спадкоємця - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які відмовилися від прийняття спадщини (а.с.47, 47 зворот).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1259 та 1261 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Із вимог ст.ст. 1268 та 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 2 ст. 1270 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зважаючи на вищенаведене після смерті ОСОБА_4 прийняла спадщину його дружина - ОСОБА_1 . До складу спадщини увійшло домоволодіння по АДРЕСА_1 , розташоване на земельній ділянці, площею 600 кв.м.

Рішенням виконавчого комітету Заводської районної Ради народних депутатів Запорізької області від 16.07.1992 року ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 600 кв.м. для будівництва житлового будинку (а.с 11).

Згідно відповіді ТОВ № 3 «ЗМБТІ» від 12.02.2020 року, вих. № 1192 встановлено, що технічна інвентаризація об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 , була проведена 20.12.1996 року, самочинно побудованих будівель та споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 станом на 20.12.1996 року не існувало. Самочинного переобладнання в житловому будинку літ. А з сіньми та мансардою за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 20.12.1996 року, не існувало. Іншими даними Товариство з обмеженою відповідальністю № 3 «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» не володіє (а.с. 13).

Відповідно до відомостей наявних в Єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних об`єктів, відомостей про робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, ведення якого розпочато з 20.05.2011 року, інформація реєстрації документів декларативного та/або дозвільного характеру на виконання будівельних робіт та ведення в експлуатацію об`єктів будівництва, за адресою АДРЕСА_1 , замовником яких був ОСОБА_4 в Департаменті Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою, виданою Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області (а.с. 63).

За змістом ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни їх призначення відносяться до нерухомого майна.

Відповідно до абз. 3 ч. 2ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. ст. 182, 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності

Згідно із ч.1ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 8 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва (до введення в експлуатацію) його права та обов`язки забудовника входять до складу спадщини.

Згідно п.1 Інформаційного Листа Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Крім того, у Постанові Верховного Суду від 28.02.2018 року у справі № 352/626/13-ц викладена наступна правова позиція.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду; її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому таких об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними, а також може бути успадкований.

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.07.2020 року було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 через відсутність реєстрації права власності (а.с. 72-73).

Оскільки, за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , законно набув права та обов`язки забудовника житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 на виділеній земельній ділянці, побудував житловий будинок, проте помер до введення будинку в експлуатацію, то необхідно в судовому порядку визнати за його дружиною ОСОБА_1 , спадкоємицею померлого ОСОБА_4 за законом, права та обов`язки забудовника цього житлового будинку, а також на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві даного домоволодіння.

Керуючись ст. ст. 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на право забудовника домоволодіння по АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці, площею 600 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на будівельні матеріали та обладнання, використані при будівництві домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 233,10 кв.м., житловою площею 144,9 кв.м., літньої кухні літ. Б, сараю літ. Г, вбиральні літ. З, гаражу літ. В, навісів літ. Д, Е, котельні літ. Ж, парканів № 1,2, замощення І, водопроводу № 3, зливної ями № 5.

Повний текст рішення виготовлено 18.11.2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко