Справа № 309/133/20
Провадження № 2/309/1458/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в складі: головуючого: Орос Я.В.

за участю секретаря: Соймик Н.І.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру стягуваних аліментів. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона перебувала в шлюбі, який відповідно до рішення Хустського районного суду від 07 серпня 2017 р. було розірвано. За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Хустського районного суду від 27.06.2017 р. стягуються з відповідача на її користь аліменти на утримання та виховання дітей в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

На даний час дана сума аліментів є дуже малою і не може забезпечити нормального функціонування організму у дітей, збереження їх здоров`я та витрат необхідних для задоволення основних потреб дітей. На даний час донька постійно хворіє та потребує лікування. Відповідач є людиною молодого віку, здоровий, працює за кордоном та має можливість допомагати своїм дітям.

Оскільки позивач перебуває у важкому матеріальному становищі в звязку з цим просить суд винести рішення , яким збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання неповнолітніх дітей доньки ОСОБА_3 та сина ОСОБА_5 , встановивши їх в розмірі 2000 грн. щомісячно на кожну дитину.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Суду ствердила , що на даний час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі, а сума яку сплачує відповідач за рішенням суду на даний час є недостатньою для утримання двох дітей.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду ствердила , що відповідач відповідно до рішення суду щомісячно , справно сплачує аліменти на заборгованості не має. Матеріальне становище відповідача з часом не покращилося, а навпаки погіршилося. Ухвалою Хустського районного суду від 24.10.2019 р. між сторонами було затверджено мирову угоду, відповідно до якої належна відповідачу земельна ділянка та ? частина житлового будинку в с. Бороняво перейшла до їх дітей в рівних частках.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено та належними доказами доведено, що сторони перебували в шлюбі, який відповідно до рішення Хустського районного суду від 07 серпня 2017 р. було розірвано. За час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а.с.7, 8)

Рішенням Хустського районного суду від 27 червня 2017 р. з відповідача стягуються аліменти на утримання та виховання дітей в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. ( а.с.10)

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно дост. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989року визначено,що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України).

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037 VІІІ від 17 травня 2017 року, відповідно до якого ч. 5ст. 183 Сімейного Кодексу Українивизначено, що той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, а у відповідності до ч. 2ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини 3статті 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно положень статті 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається з правової позиції Верховного суду України від 05.02.2014 року у справі № 143 цс 13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з тим частиною 1статті 192 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом оспорюваний розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому з вказаних підстав, що є визначеними СК України, спірні аліменти підлягають збільшенню.

Позивач зазначила, що розмір аліментів, який визначений рішенням суду, що має сплачувати відповідач є недостатнім для утримання та виховання дітей, забезпечення їх нормального розвитку, оскільки збільшуються потреби в навчанні, придбання продуктів харчування, одягу та іншого для повноцінного розвитку дитини тощо.

Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який для дітей віком від 6 до 18 років встановлений в наступних розмірах: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При визначенні розміру аліментів суд виходить з матеріального становища дитини, яка не має інших доходів, крім утримання батьків.

Суд вважає, що відповідно до вимог закону обов`язком батька є забезпечення нормальних умов життя для своєї дитини, а не лише примусова сплата мінімальних платежів, встановлених законодавством, а також те, що сторони нарівні зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя.

Зазначені обставини у їх системному зв`язку свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання їх спільної дитини.

Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, крім того, вважає доведеними обставини, на які посилається позивач, а саме, що з часу ухвалення рішення судом змінилися потреби дитини, подорожчав рівень життя, тому на мінімальні потреби дитини на даний час недостатнім є розмір аліментів, попередньо визначений у сумі 1000 грн., який є значно меншим від законодавчо встановленого мінімуму. Зважаючи на це, суд доходить висновку, що попередньо визначений судом розмір аліментів підлягає збільшенню.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із засад розумності та справедливості, враховує якнайкращі інтереси дитини, зважає на законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, та бере до уваги обов`язок обох батьків в утриманні дитини.

При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є фізично працездатною особою. Доказів, що свідчили б про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, відповідачем суду не надано.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, які мають стягуватись з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд виходить з того, що стороною позивача не наведено даних про стан здоров`я дитини, не вказано які витрати здійснюються позивачем на утримання дитини.

Також, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності або відсутності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати достатню матеріальну допомогу на утримання своїх неповнолітніх дітей. Будь-які данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача в матеріалах справи відсутні, у відзиві не вказується також.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Хустського районного суду від 24.10.2019 р. між сторонами затверджено мирову угоду, відповідно до якої належна відповідачу земельна ділянка та 1/2 частина житлового будинку в с. Бороняво перейшла до дітей сторін в рівних частках. З даної ухвали вбачається , що вона прийнята під час розгляду справи між даними сторонами про визнання майна спільною сумісною власністю. Умовою даної мирової угоди було, що ОСОБА_1 відмовляється від заборгованості по сплаті аліментів на утримання їх дітей, яка виникла у відповідача. Дана обставина, на переконання суду, свідчить лише про той факт, що у відповідача на даний час відсутня заборгованість по сплаті аліментів , а не про погіршення його матеріального стану , оскільки в судовому засіданні встановлено , що він і на даний час знаходиться на заробітках у Чеській республіці , а тому має реальну можливість та зобов`язаний сплачувати аліменти у більшому розмірі.

Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено.

При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей, але діти проживають з матір`ю і вона несе основний тягар їх утримання, тому на відповідача покладається обов`язок нести витрати по утриманню дочки в сумі по 2000 гривень щомісячно, що, на переконання суду, буде відповідати вимогам розумності та такий розмір аліментів є співмірним витратам, які мають нести батьки на утримання дітей, а також, зможе забезпечити нормальні умови для життя дитини.

Такий розмір відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить лише мінімум для в цілому існування дитини, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2000 грн. відповідатимуть інтересам дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Суд вважає,що після постановлення попереднього судового рішення про збільшення розміру аліментів, яке згадувалось вище, матеріальний стан позивача змінився через значні інфляційні процеси в Україні та значне підвищення вартості життя. Таким чином, враховуючи матеріальне та сімейне становище позивача, та ту обставину, що розмір аліментів, який відповідач має сплачувати згідно рішення суду менший від мінімального розміру аліментів, визначеного законом, що не може забезпечити гармонійний розвиток дитини, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку за можливе збільшити розмір аліментів на користь позивача, стягнуті за рішенням суду з 1000 гривень до 2000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

При цьому, визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на утримання дитини, суд виходить з принципу добросовісності, справедливості та розумності, крім того, враховує обов`язок щодо участі в утриманні дітей обох батьків, матеріальне становище відповідача та, враховуючи законодавчо встановлений розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, доходить висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме змінити розмір присуджених до стягнення аліментів, що визначенні в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., змінивши розмір стягнення аліментів, визначивши розмір аліментів в твердій грошовій сумі 2000грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, з`ясовані у справі обставини свідчать, що задоволення пред`явленого позову в частині зміни розміру стягнення аліментів не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому, вирішуючи даний спір, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 35 Постанови Пленуму від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ч. 2, 5 ст. 150; ст.ст. 180, 182, 185, 192 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити .

Змінити розмір аліментів, що встановлений рішенням Хустського районного суду від 27.06.2017 року та стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 паспорт серії НОМЕР_2 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 та сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.н.о.к.п.п НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 на користь держави 840 грн. 80 коп судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2020 року.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.