Провадження № 22-ц/801/1952/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 рокуСправа № 127/15047/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Гуменюком К.П.,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява мотивована тим, що 08.07.2016 сторони зареєстрували шлюбу, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні.

ОСОБА_1 вказує, що вона з відповідачем припинила шлюбні відносини і спільне проживання. ОСОБА_2 є фізично здоровою, працездатною людиною, має постійну роботу та достатній дохід, має у власності та розпорядженні легковий автомобіль. Інших аліментних зобов`язань, крім зобов`язань по утриманню спільної дитини у нього немає.

Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача, ОСОБА_1 ,. просила суд стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви і до досягнення донькою 3-річного віку.

Відповідач на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у позові, оскільки не платоспроможний та до нього може бути застосовано п. 2 ч. 3 ст. 82 СК України, так як, з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки від заробітку (доходу), також важко хворіє та потребує постійного лікування, має кредитні зобов`язання та у нього хворіє мати, яка знаходиться на його утриманні.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 15.07.2020 і до досягнення дитиною трьох років. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погодившись з рішенням позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність викладених у рішенні суду висновків обставинам справи, просила змінити оскаржуване рішення, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі.

В якості основного доводу позивач зазначає, що суд першої інстанції не мотивував свій висновок щодо зменшення заявленого розміру аліментів та не врахував, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці.

Відповідач рішення в апеляційному прядку не оскаржував, правом на подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.07.2016, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою КК «Хутір Шевченка» № 194/149 від 08 липня 2020 року (а.с. 5).

З довідки № 51 від 10.07.2020, виданої ТОВ «Агрохім-Захист» слідує, що ОСОБА_1 працює на ТОВ «Агрохім-Захист» на посаді менеджера в оптовій торгівлі з 19 липня 2017 року, а 16 березня 2020 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 6).

Судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 27 липня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 15 липня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 22).

Відповідно до довідок та виписок з медичних карток відповідач ОСОБА_2 має сечокам`яну хворобу та потребує лікування (а.с. 25-34)

Також відповідач має кредитні зобов`язання, що підтверджується копією кредитного договору від 25.12.2019 (а.с. 39).

Дані обставини були враховані судом першої інстанції і їм надана відповідна правова оцінка.

Згідно з ч.1ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Згідно ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Статтею 80 СК України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Із системного аналізу наведених правових норм слідує, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку, суд має з`ясувати чи має змогу відповідач сплачувати вказані аліменти.

Вирішуючи спір, суд врахував ті обставини, що позивач не працює, А відповідач сплачує аліменти на дитину, хворіє та має кредитні зобов`язання, тому ОСОБА_3 має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дружини в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно. Крім того, суд правильно зазначив, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що мати відповідача перебуває саме на утриманні відповідача.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Прийнявши до уваги зазначені вище обставини, а також вимоги законодавства, суд виходячи з положень ст.ст.75, 84 СК України дійшов правильного висновку про наявність можливості у відповідача сплачувати аліменти на дружину у визначеному судом розмірі, з чим погоджується й Вінницький апеляційний суд.

Виходячи з того, що згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, колегія суддів вважає, що часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_1 буде відповідати зазначеним принципам справедливості та відповідати інтересам сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2020 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало