УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Селидове

Суддя Селидівського міського суду Донецької області Владимирська І.М., ознайомившись із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька нафтова компанія» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

До Селидівського міського суду Донецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька нафтова компанія» до ОСОБА_1 , Бахмутської районної державної адміністрації Донецької області, ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння та скасування рішень й записів про державну реєстрацію права власності, яка мотивована тим, що позивач є власником нерухомого майна, а саме: будівлі АЗС «ДАНС», загальною площею 70,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно також є предметом договору іпотеки від 07.12.2012 року № MKLVU1.73504.001, укладеного між позивачем та ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку». В подальшому рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позивача та Особа_2 на користь банку стягнуто суму боргу у розмірі 203 766,24 грн. та відкрито виконавче провадження. При проведенні перевірки стосовно свого майна позивачем було з`ясовано, що 06.07.2018 року банк (первісний іпотекодержавтель) відступив права вимоги ОСОБА_1 (новий іпотекодержатель) на договором іпотеки від 07.12.2012 року № MKLVU1.73504.001 та ухвалою суду стягувача (банк) замінено на правонаступника ОСОБА_1 . Зазначає, що позивачу не було відомо про переуступлення прав вимоги. Крім цього, 06.10.2020 року позивачу при отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що вищевказана будівля АЗС належить ОСОБА_1 та переоформлення права власності відбулося на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень Бахмутською районною державної адміністрацією Донецької області в особі реєстратора Чинник Ю.І. Вважає, що таке переоформлення відбулося з порушень закону через те, що новий іпотекодержатель за договором відступлення прав вимоги отримав лише право на стягнення грошових коштів, а звернення на предмет іпотеки могло бути тільки за рішенням суду, виконавчого напису нотаріуса або договору про задоволення вимог іпотекодаржателя. Вказаних документів не існує, тобто ОСОБА_1 не набула права власності на будівлю АЗС у спосіб та в порядку, визначеному законом, а незаконні дії державного реєстратора були проведені на підставі неналежних документів та без волі позивача. Далі, 28.10.2020 року ОСОБА_1 продала ОСОБА_2 вказану будівлю АЗС, у зв`язку з викладеним позивач вважає, що спірне нерухоме майно вибуло з його власності поза його волі, тому на підставі ст. 330, 388 ЦК України просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 , як добосовісного набувача, зазначену будівлю АЗС.

Одночасно із даним позовом подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що предметом спору є будівля АЗС «ДАНС», загальною площею 70,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а тому є підстави вважати, що існують очевидні загрози порушення прав та інтересів позивача у справі через те, що відповідачі протиправно заволоділи майном позивача, можуть його перепродати або іншим шляхом змінити власників, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки зміна власників нерухомого майна відбулася вже неодноразово. На підставі викладеного просять забезпечити позов шляхом накладення арешту на будівлю АЗС, відносно якої подано віндикаційний позов.

Розглянувши заяву, вважаю, що вона підлягає поверненню заявникові, оскільки подана без додержання вимог, встановлених законом.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

В постанові ВС від 21 серпня 2019 року (справа № 761/39201/18) вказано, що оскільки заявник не довів намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду, то посилання в заяві про можливість відчуження спірної квартири на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п.п.4,5 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При застосуванні відповідних заходів забезпечення позову слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд не повинен вживати таких заходів забезпечення позову, які пов`язані із втручанням у внутрішню господарську діяльність юридичних осіб.

Суд також повинен враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Із поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просить накласти арешт на будівлю АЗС «ДАНС», загальною площею 70,60 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , якою на час подання позову володіє відповідач ОСОБА_2 , але будь-яких належних та допустимих доказів, що вказаний відповідач має намір відчужити це майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду не надає.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

А відтак, при застосуванні такого виду (способу) забезпечення позову, як накладення арешту на майно, як просить позивач, потрібно конкретизувати його дію з урахуванням вимог закону щодо примусового виконання такого рішення суду, оскільки предметом заяви про забезпечення позову є будівля АЗС, тобто комплекс будинків, споруд, технологічного обладнання, призначений для приймання, зберігання моторного палива та заправлення ним автотранспорту (мототранспорту), що може призвести до втручання у господарську діяльність.

Крім того, в порушення п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України заява не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Дослідивши заяву позивача про забезпечення позову, судом встановлено, що остання не відповідає вимогам передбачених ст. 151 ЦПК України, а саме в частині заходу забезпечення позову, який належить застосувати, обґрунтування його необхідності та інших відомостей, які потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 9 ст. 151 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України,-

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецька нафтова компанія» про забезпечення позову - повернути заявникові.

Роз`яснити, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання даної ухвали.

Суддя Владимирська І.М.