Провадження № 2/537/48/2020
Справа № 537/2556/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.02.2020 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Мурашової Н.В.,

за участі секретаря Мєняйлова О.О.,

представника позивача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради за довіреністю Данько А.О.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

13.06.2019 року Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просив позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради з 06.02.2019 р. перебуває малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такий, що перебуває в складних життєвих обставинах. Підстава взяття на облік ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Мати дитини ОСОБА_1 вихованням сина не займається, матеріально не утримує. Батько ОСОБА_3 помер. 21.11.2018 р. За клопотанням служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, на підставі заяви матері ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради. За час перебування дитини в Центрі мати не відвідувала сина. За час навчання дитини в Кременчуцькій спеціалізованій школі-інтернаті спортивного профілю ім. А.С. Макаренка Полтавської обласної ради, мати ОСОБА_1 до школи з`являлася рідко, часто відмовлялася забирати сина додому на вихідні дні, безвідповідально ставилася до виховання та навчання сина, не приділяла йому належної уваги. Відповідач тривалий час не проживає за останній відомим місцем проживання АДРЕСА_1 . Встановити місце її перебування не надалося можливим. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради як органом опіки та піклування прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З огляду на наведене, Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради звернувся до суду за захистом прав малолітньої дитини ОСОБА_2 .

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 27.06.2019 року відкрито провадження у справі за позовом Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 23.08.2019 року відповідача ОСОБА_1 оголошено в розшук. Провадження у справі зупинено до розшуку відповідача.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.11.2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку з встановленням місця перебування відповідача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Данько А.О. підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених в заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засідання визнала частково позовні вимоги, в частині стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Проте просила суд відмовити у задоволенні позову в частині позбавлення її батьківських прав. Зазначила, що піклувалася про сина, виховувала, створювала належні умови для його розвитку. Після смерті чоловіка ОСОБА_2 , вона опинилася у скрутній життєвій ситуації. Вона була змушена влаштувати сина до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, оскільки знала, що її буде засуджено вироком суду з призначенням покарання у виді позбавлення волі. Зв`язок з сином втратила після засудження до покарання у виді позбавлення волі, взяття її під варту та направлення до Надержинщинської виправної колонії. Вважала, що повідомлення сина про її засудження може негативно вплинути на його формування та виховання. Не мала змоги написати листа сину, оскільки не знала адреси закладу, де він перебуває. Після звільнення з місць позбавлення волі, має намір забрати сина та займатися його вихованням, піклуватися про нього, забезпечити його належними умовами для проживання.

Заслухавши уповноваженого представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 23 вересня 2014 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №347. (а.с. 5).

Батько дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер відповідно до актового запису про смерть № 484 від 19 лютого 2018 року, який перебуває в архіві, що підтверджуються повідомленням Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 20.02.2019 року №387/16.13-04-29. (а.с.11).

21.11.2018 року за клопотанням служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, на підставі заяви матері ОСОБА_1 , малолітнього ОСОБА_2 влаштовано до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради.

З повідомлення Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради від 08.01.2019 року за №01-15/12 встановлено, що малолітню дитину ОСОБА_2 , який перебуває у закладі з 21.11.2018 року, мати ОСОБА_1 не відвідувала.

Відповідно до характеристики учня 1 класу Кременчуцької спеціалізованої школи-інтернату спортивного профілю І-ІІІ ступенів ім. А.С.Макаренка Полтавської обласної ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув до школи-інтернату в 1-й клас на початку року. Дитина соціально і педагогічно занедбана. Фізичний розвиток за віком, розумовий дещо нижче. Мати ОСОБА_1 безвідповідально ставиться до виховання та навчання сина, належну увагу не приділяє. Контакту з класним керівником та вихователями не підтримує. За викликом вчителя до школи не з`являлася. Часто відмовлялася забирати дитину додому на вихідні дні.

З 06.02.2019 р. малолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться на обліку служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як такий, що перебуває в складних життєвих обставинах. Підстава взяття на облік ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Перевірити матеріально-побутові умови проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , спеціалістам служби у справах дітей не надалося можливим.

Згідно повідомлення ВП №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 09.04.2019 року, інспектором ювенальної превенції неодноразово здійснені відвідування ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , однак двері помешкання жодного разу ніхто не відкрив. Зі слів сусідів в квартирі ніхто не проживає, ОСОБА_1 бачили дуже давно і місце її проживання невідоме.

За таких обставин, Рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.05.2019 року №745 затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проте судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.04.2019 року утримувалася в Державній установі виконання покарань №23 м. Полтава. З 24.04.2019 року відбуває покарання в Державній установі Надержинщинська виправна колонія (№65) на підставі вироків Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11.01.2019 року та 02.07.2019 року. За місцем відбування покарання працевлаштована на підприємстві установи в швейній бригаді №51 швачкою. До роботи відноситься добросовісно. За час відбування покарання не допускала порушення вимог режиму відбування покарання та розпорядку дня, стягнень та заохочень немає. У відносинах з адміністрацією установи поводить себе тактовно. До складу злочинної ієрархії не відноситься, злочинні традиції не підтримує, не прагне до лідерства. Даний факт підтверджується повідомленням Державної установи Надержинщинська виправна колонія (№65) від 18.11.2019 року №15/06/С-149/АС та характеристикою.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58)

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Суд виходить з того, що на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Водночас позбавлення батьківських прав батька щодо неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 посилалася на те, що опинилася в скрутній життєвій ситуації. Була змушена передати дитину до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради у зв`язку з тим, що очікувала засудження вироком суду до покарання у виді позбавлення волі. Після повернення з місць позбавлення волі має намір піклуватися, виховувати та матеріально утримувати сина.

Суд критично оцінює висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_2 , оскільки при складанні висновку не були з`ясовані належним чином усі суттєві обставини та вказаний висновок винесений без достатніх правових підстав, немотивований, не містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітнього ОСОБА_2 . Не було враховано поважність причин, з яких мати не могла піклуватися про свого сина, займатися його утриманням та вихованням.

Крім того, висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо сина ОСОБА_2 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Також, позивачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, суд дійшов до висновку, що позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків.

Суд приймає до уваги, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

З огляду на встановлені обставини справи щодо поведінки матері дитини, відповідача по справі, суд зауважує, що відсутні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав.

Демократичне суспільство характеризується плюралізмом, терпимістю, широтою поглядів. Таким чином, держави мають позитивне зобов`язання із забезпечення процедурних гарантій від свавілля як умову обґрунтованості втручання в права, що захищаються статтею 8 Конвенції. Щоб втручання було визнано «необхідним у демократичному суспільстві», воно повинно бути обґрунтовано «гострою соціальною необхідністю». Причини, що наводяться внутрішніми судами для обґрунтування оскаржених заходів, повинні бути достатніми і стосуватися справи.

Суд також приходить до висновку про відсутність достатніх причин для позбавлення відповідача батьківських прав як гострої соціальної необхідності.

Що стосується стягнення аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина, який на теперішній час перебуває на повному утриманні в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей Кременчуцької міської ради.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.191 СК, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, та приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина в частковому відношенні до її заробітку, а саме щомісяця в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше чим 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах місячного платежу.

З огляду на наведене, позов Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 141, 263-265,280,430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 19.12.2015 року Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , відбуває покарання в Державній установі «Надержинщинська виправна колонія (№65)») аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий рахунок дитини у відділенні Державного Ощадбанку України, починаючи з дня пред`явлення позову 13.06.2019 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 13.02.2020 року.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.