ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 червня 2020 року м. Чернівці

справа № 727/7824/16

провадження 22-ц/822/395/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Владичана А.І.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 лютого 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовні вимоги обґрунтував слідуючими обставинами.

Посилався на те, що позивач на протязі тривалого періоду часу постійно спілкувався з ОСОБА_4 , який робив вигляд, що турбується про нього, допомагав у придбанні спиртних напоїв та продуктів харчування.

В процесі спілкування ОСОБА_4 постійно говорив про необхідність виготовлення документів на самочинне будівництво до його квартири. Позивач передав ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на свою квартиру для здійснення узаконення самочинного будівництва та 29 січня 2014 року видав на його ім`я довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. Позивач в зміст довіреності не вчитувався, оскільки ОСОБА_4 переконав його, що він уже все прочитав і там все правильно написано. В кінці 2015 року йому зателефонувала знайома ОСОБА_6 і повідомила, що його квартиру продають, що ОСОБА_4 з покупцями приходив дивитись квартиру.

Позивач звернувся до Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції і довідався про те, що 07 березня 2014 року ОСОБА_4 відчужив належну йому квартиру на підставі договору купівлі-продажу своєму сину ОСОБА_2 .

Грошових коштів за квартиру він не отримував, і не бажав відчужувати єдине своє житло, так як вважав, що видавав довіреність на узаконення самочинного будівництва, а не на відчуження квартири.

Вважав, що укладений договір купівлі - продажу суперечить вимогам ст. ст. 638, 655 ЦК України, а довіреність - вимогам ст.ст.1000-1006 ЦК України, а тому зазначені правочини підлягають визнанню недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те що суд першої інстанції не дослідив належним чином матеріали справи, не з`ясував фактичних обставин справи, і як наслідок ухвалено рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що грошових коштів за квартиру не отримував, і не бажав відчужувати єдине своє житло, так як вважав, що видавав довіреність на узаконення самочинного будівництва, а не на відчуження квартири.

Вважав, що укладений договір купівлі - продажу суперечить вимогам ст. ст. 638, 655 ЦК України і підлягає визнанню недійсним.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.04.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Новосельською І.Л., позивач ОСОБА_1 який проживає по АДРЕСА_1 є спадкоємцем майна громадянки ОСОБА_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, спадкова справа №424/2004, зареєстровано в реєстрі за №5-1349.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року, відповідач ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. 29.01.2014 року, як продавець продав ОСОБА_2 як покупцю квартиру АДРЕСА_2 . За цим договором продавець передав майно (предмет договору) у власність покупця, а представник покупця прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 83233,00 грн., отримані представником продавця від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_1 .

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 ,загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер 696, виданий 07.03.2014 року.

Відповідач ОСОБА_3 надала згоду на придбання (купівлю) спірної квартири, загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 22,0 кв.м., що складається з двох житлових кімнат, що підтверджується заявою від 07.03.2014 року, засвідченою приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балацьким О.О.

Відповідно до довідок КЖРЕП №5 від 01.12.2016 року та 12.04.2018 року, власником без реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , являється відповідач ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 зазначено як колишнього власника.

Відповідно до акту №472 від 08.12.2016 року складеного комісією в складі працівників КЖРЕП №5, колишній власник ОСОБА_1 , 1951 року народження в квартирі АДРЕСА_2 не проживає.

Із копій квитанції та акта звірки взаєморозрахунків за електроенергію №60357 станом на 13.04.2018 року відповідачем ОСОБА_2 заборгованість відсутня.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 18.03.2016 року, за зверненням ОСОБА_7 , кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003889 від 31.12.2015 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. З постанови про закриття кримінального провадження від 18.03.2016 вбачається, що брат позивача ОСОБА_7 30.12.2015 звернувся до Шевченківського ВП ЧВП ГУНП України в Чернівецькій області про вчинення ОСОБА_5 шахрайства щодо позивача. Дійшовши висновку, що між сторонами склались цивільно-правові відносини, орган досудового розслідування закрив провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.11.2016 року було залучено відповідача ОСОБА_2 як правонаступника, спадкоємця першої черги за ОСОБА_8 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 15.05.2018 року було залучено до участі в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання доручення та договорів купівлі-продажу недійсним, в якості співвідповідача по справі - ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.11.2018 року залишено без розгляду позовну вимогу про визнання недійсним доручення, яке видане ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 , посвідчене 29.01.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В., у зв`язку з тим, що даний договір є предметом спору у цивільній справі №727/10189/17.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28.11.2018 року провадження у цій справі було зупинено до набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці за результатами розгляду цивільної справи №727/10189/17за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним доручення, визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу присадибної земельної ділянки.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.09.2019 року поновлено провадження у справі №727/7824/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з набрання законної сили судовим рішенням в справі №727/10189/17.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2019 року, яке залишено в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним доручення, яке видане ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченого 29.01.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В., визнання недійсним договору купівлі-продажу присадибної земельної ділянки площею 0,0364 га за адресою: АДРЕСА_2 , було відмовлено.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства у повній мірі відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу від 07.03.2014 року на спірну квартиру. Колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні наслідки недійсності правочину визначає ст.216 ЦК України, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 216 ч.3 ЦК України визначає, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів

Відповідно до ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 238 ЦК України встановлено, що представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст.239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст.244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що згідно довіреності від 29.01.2014 року посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. позивач ОСОБА_1 уповноважив за життя ОСОБА_2 на розпорядження всім своїм майном та надав право представляти свої інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності втому числі в органах нотаріату, а також право продати майно належне позивачу із встановленням його ціни на власний розсуд.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 квітня 2019 року, яке залишено в силі постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 серпня 2019 року, в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання частково недійсним доручення, яке видане ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченого 29.01.2014 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В., визнання недійсним договору купівлі-продажу присадибної земельної ділянки площею 0,0364 га за адресою: АДРЕСА_2 , було відмовлено.

У частинах 3, 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 07.03.2014 року, відповідач ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Король О.В. 29.01.2014 року, як продавець продав ОСОБА_2 як покупцю квартиру АДРЕСА_2 . За цим договором продавець передав майно (предмет договору) у власність покупця, а представник покупця прийняв майно і сплатив за нього обговорену грошову суму. Продаж майна за домовленістю сторін вчинено за ціною 83233,00 грн., отримані представником продавця від покупця до підписання цього договору. Сторони стверджують факт повного розрахунку за цим договором.

Зазначене спростовує доводи апелянта про те, що позивач грошових коштів за квартиру не отримував, і не бажав відчужувати єдине своє житло, так як вважав, що видавав довіреність на узаконення самочинного будівництва, а не на відчуження квартири.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не мав наміру продавати квартиру, грошей від продажу квартири від ОСОБА_4 не отримував, а останній ввів його в оману, діяв з перевищенням повноважень, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Чинним законодавством не заборонено вчиняти правочини щодо відчуження майна між дієздатними особами, які перебувають у родинних відносинах. А ОСОБА_4 діяв у даному правочині, як представник власника за чинним на той час дорученням від 29 січня 2014 року і при цьому мав необхідний обсяг цивільної дієздатності для вчинення правочину.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними та допустимими доказами позовні вимоги ОСОБА_1 не підтвердженні. Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсним оскаржуваного договору купівлі-продажу від 07.03.2014 року на спірну квартиру є правильним. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що висновки суду є правильними, оскільки ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному дослідженні наявних у справі доказів та на основі повно і всебічно з`ясованих обставинах, правильно застосовано до правовідносин, що склалися, норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11 лютого 2020 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови - 9 червня 2020 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.М. Литвинюк

А.І. Владичан