ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5025/20 Справа № 212/1168/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 11 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (надалі - ПрАТ«Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 02 червня 2009 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 07 червня 2010 року позивачу повторно встановлено 60% втрати працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності. При повторному переогляді висновком МСЕК від 19 червня 2012 року позивачу висновком МСЕК встановлено 50% втрати працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності. Висновком МСЕК від 23 червня 2015 року позивачу повторно встановлено 50% втрати працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності, безстроково.

Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що внаслідок професійного захворювання позивача постійно турбує задишка при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, важкість у грудній клітці, періодичні приступи задухи, періодичний біль у ділянці серця, стійкий біль та обмеження рухів у шийному та попереково крижовому відділах хребта, що викликає у нього моральні страждання та переживання, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 283 380гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ«Суха Балка» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 85 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ«Суха Балка» на користь держави судові витрати у розмірі 850 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ПрАТ«Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди»

Вважає, що обов`язок ПрАТ«Суха ОСОБА_2 » відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу.

Крім того, суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Апелянт вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Суха Балка» Бориса Р.С., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню - залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 08 лютого 1988 року по 27 лютого 1990 року працював підземним електрослюсарем черговим з ремонту устаткування ш. «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду, з 27 лютого 1990 року по 21 травня 2009 року підземним машиністом бурової установки ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ«Суха ОСОБА_2 ». 21 травня 2009 року позивач звільнений з підприємства у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 42-47).

Висновком МСЕК від 02 червня 2009 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності (а.с. 10).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 07 червня 2010 року позивачу повторно встановлено 60% втрати працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності (а.с. 11).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 19 червня 2012 року позивачу висновком МСЕК встановлено 50% втрати працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності (а.с. 12).

Висновком МСЕК від 23 червня 2015 року позивачу повторно встановлено 50% втрати працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності, безстроково (а.с. 13-15).

Відповідно до п. 16 Акту №25 розслідування хронічного професійного захворювання від 27березня 2009 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин його праці, зокрема, на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, де він виконував роботу в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК з причин неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знесилення повітря, що мали низьку ефективність, а також важкою працею внаслідок обмеження робочого простору робочих місць, яка не дозволяла завжди застосовувати засоби малої механізації(а.с. 18).

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є робота на протязі 21 року 3 місяців в умовах підвищених рівнів важкої фізичної праці та 28 років 3 місяці в умовах запиленості повітря робочої зони (а.с. 18).

Суд, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обов`язок ПрАТ«Суха ОСОБА_2 » відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, професійне захворювання позивача виникло за обставин праці на шахті «Ювілейна» РУ ім. ХХ партз`їзду ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ«Суха ОСОБА_2 ».

Відповідно до п. 16 Акту №25 розслідування хронічного професійного захворювання від 27березня 2009 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин його праці, зокрема, на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, де виконував роботу в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК з причин неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знесилення повітря, що мали низьку ефективність, а також важкою працею внаслідок обмеження робочого простору робочих місць, яка не дозволяла завжди застосовувати засоби малої механізації.

Відповідно МСЕК від 02 червня 2009 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 45% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, ІІІ групу інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ«Суха ОСОБА_2 » - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, оскільки ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачений обов`язок саме власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, розмір втрати працездатності, постійний характер страждань, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності змін його здоров`я, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань, який відчуває задишку при незначному фізичному навантаженні, приступоподібний кашель, відсутність апетиту, біль та обмеження рухів у шийному та попереково-крижовому відділах хребта, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, період роботи на підприємстві відповідача на протязі 20 років в умовах впливу шкідливих факторів, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом розмір моральної шкоди визначено без урахування засад розумності, виваженості та справедливості, залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, після ухвалення рішення судом першої інстанції позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 114).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи, що спір стосуються стягнення моральної шкоди, спірні правовідносини по даній справі не допускають правонаступництво.

Таким чином, зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, колегія суддів вважає смерть позивача не може бути підставою для скасування рішення суду та закриття провадження по даній справі.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 85 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючисьст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді