ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: №22-ц/819/1453/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

Орловської Н.В.,

секретар судового засідання Литвиненко В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2020 року у складі судді Булах Є.М. у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини щомісячно в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2020 рокувідмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Згідно ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заява подана з порушеннями вимог п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Положеннями ст.180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) стягуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно приписів ст.ст.183, 184 СК України при обранні способу стягнення аліментів (у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій формі) слід виходити з доходу (заробітку), який отримує мати, батько дитини.

Зі змісту статті 183 СК України вбачається, що у разі отримання сталого, постійного заробітку (доходу) аліменти присуджуються до стягнення у частці від заробітку (доходу) матері, батька.

Частиною 5 ст.183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно положень ст.184 СК України, у разі отримання нестабільного, мінливого доходу, визначення розміру аліментів проводиться у твердій грошовій сумі, який підлягає щорічній індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Частиною 3 ст.184 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, Сімейний Кодекс України визначає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття та право законного представника дитини, з яким дитина проживає, на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку або у частці від заробітку в залежності від характеру отриманого заробітку матір`ю, батьком дитини (сталий або мінливий).

Відповідно до ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 частини 1 ст.161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Стаття 163 ЦПК України передбачає, що заява повинна містити перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. До заяви додаються докази на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що заявниця звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини щомісячно в розмірі ј частини з усіх видів її заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

При цьому до заяви долучено висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька/матері хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 29.10.2019 року №2296/7, відповідно до якого ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я, внаслідок хвороби, що перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Обґрунтувань та посилань на докази щодо характеру заробітку (доходу) ОСОБА_2 (отримування сталої пенсії у зв`язку з інвалідністю, соціальної допомоги, тощо, чи отримання тимчасових і мінливих заробітків) у заяві не наведено, відповідних доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги до заяви не долучено.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суддя зазначила, що заявляючи вимогу про стягнення аліментів, а саме у частці від заробітку, заявник не надала доказів працевлаштування ОСОБА_2 і отримання нею сталого заробітку, адже відповідно до положень ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Приймаючи до уваги, що матеріали справи не містять доказів та обґрунтувань саме щодо наявності підстав для видачі судового наказу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а не у твердій грошовій сумі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про видачу судового наказу, в порядку визначеному ст.165 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права і підстав для її скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.1 п.2 ст. 389 ЦПК України.

Дата складання повного тексту постанови 20 жовтня 2020 року.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

Н.В.Орловська