РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2020 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Бароніна Д.Б.,

за участю секретаря Бондаренка К.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини, посилаючись на наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Катеринівка (Ювілейне) м. Луганська померла мати позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Окрім позивача спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має. Батько позивача ОСОБА_4 помер у м. Луганськ ІНФОРМАЦІЯ_3 , рідний брат позивача помер у смт. Ювілейне м. Луганська 05 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після смерті матері позивача залишилася спадщина у вигляді недоотриманої за життя пенсії. Мати позивача була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживала разом із позивачем з 14.08.1978 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 . Факт реєстрації померлої ОСОБА_3 за вказаною адресою підтверджується копією паспорта померлої, а також рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області по цивільній справі № 428/9742/19 від 12.11.2019 року про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , в якому вказано, що на час смерті вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_2 за вказаною адресою зареєстрована та проживає з 1978 року. У зв`язку з тим, що всі родичі позивача, а саме батько та рідний брат померли, позивач одна проживала разом із матір`ю до самої її смерті та доглядала за нею. Позивач звернулася до державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. із заявою про отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом, однак постановою державного нотаріуса Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвої Л.О. від 04 грудня 2019 року № 1590/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Причиною відмови нотаріус вказала: несвоєчасне подання заяви про прийняття спадщини, тобто із порушенням шестимісячного строку, та відсутність документів, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої ОСОБА_3 . Позивач вважає, що оскільки вона проживала разом з матір`ю на день її смерті, доглядала за нею, поховала її, вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, тому й звернулася з цією позовною заявою до суду та просить встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем на день смерті та факт прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

В судовому засіданні представник відповідача присутня не бувла, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі та вирішити питання на розсуд суду.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні позивач ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_3 була її матір`ю. З часу її, ОСОБА_2 , народження, та до часу смерті матері вона проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Також, станом на день смерті матері за цієї адресою проживали її, ОСОБА_2 , чоловік та сини.

Допитана в якості свідка в судовому засіданні ОСОБА_5 пояснила, що вона з 2004 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а до цього вона проживала в цьому ж кварталі, але в іншому будинку. Позивача та мати позивача вона знає з 6 років, тобто з дитинства, адже вони разом ходили в школу та їх батьки товаришували. Вона хрестила дитину позивача. Їй відомо, що ОСОБА_2 до часу смерті її матері ОСОБА_3 проживала разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Також, станом на день смерті матері за цієї адресою проживали чоловік та сини позивача. Вона, ОСОБА_5 , допомагала доглядати мати позивача в останні місяці її життя, тобто у серпні та вересні 2018 року.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 17.07.1996 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована з 27.06.1995 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Ювілейною селищною радою Лутугинського району Ворошиловградської області 17.03.1978 року, ОСОБА_6 (російською) народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 у селищі Ювілейне Лутугинського району Ворошиловградської області УРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження 17.03.1978 року зроблено запис № 42, батьком вказаний ОСОБА_7 (російською), матір`ю ОСОБА_8 (російською).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 29 травня 2006 року Виконкомом Ювілейної селищної ради Артемівського району м. Луганська 29 травня 2006 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 у Артемівському районі м. Луганська, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 85.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого повторно 05 грудня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що Виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Артемівського району міста Луганська зроблено відповідний актовий запис № 37.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого Ювілейною селищною радою Артемівського району м. Луганська 14.10.1995 року, ОСОБА_10 (російською) та ОСОБА_6 (російською) 14 жовтня 1995 року уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 67. Прізвище чоловіка після укладення шлюбу ОСОБА_11 , прізвище дружини ОСОБА_12 ОСОБА_11 .

Згідно із копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Артемівським РВ ЛМУ УМВС України в Луганській області 13.02.2001 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , була зареєстрована з 23.10.1978 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 02 грудня 2019 року Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі міського типу Катеринівка міста Луганська, Україна, про що зроблено відповідний актовий запис № 121.

Згідно із копією ордеру № 01933, виданого 14 серпня 1978 року Виконавчим комітетом Лутугинської районної Ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Лутугинської районної Ради депутатів трудящих від 09.08.1978 року № 444 спільно із рішенням адміністрації та фабзавкома від 07.07.1978 року № 20, ОСОБА_4 виданий ордер на право зайняття квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на склад сім`ї з 4-х чоловік. Склад сім`ї: ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_9 син, ОСОБА_13 дочка.

З копії свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1998 року, виданого шахтоуправлінням в/о «Луганськвугілля» на підставі розпорядження (наказу) № 2136 від 24.03.1998 року та копії технічного паспорта на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності у рівних долях належить ОСОБА_4 та членам його сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 .

Згідно із копією довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , її чоловік ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , її син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , її син ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_13 .

Згідно із копією спадкової справи, яка заведена державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори під № 495/2019 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 04 грудня 2019 ІНФОРМАЦІЯ_13 ОСОБА_2 звернулася до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1590/02-31, винесеної 04 грудня 2019 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Мозолєвою Ларисою Олександрівною, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що заявник пропустила строк для прийняття спадщини, встановлений ст.ст. 1268-1270 ЦК України. Крім того, у заявника відсутні документи, які дають можливість визначити коло спадкоємців за законом щодо майна померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Суд враховує, що в даному випадку смерть спадкодавця сталася на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, при цьому спадкодавець останній час свого життя була зареєстрована та проживала на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Отже, заявник позбавлена можливості отримати довідку належного зразку та форми про зареєстроване місце проживання станом на час смерті своєї матері, а тому встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_2 постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, на день смерті своєї матері ІНФОРМАЦІЯ_5 , має юридичне значення для забезпечення заявнику можливості прийняти спадщину.

Оцінюючи зміст та допустимість довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», суд враховує, що стосовно непідконтрольних певній державі територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Отже, зміст довідки № 102, виданої 15 січня 2019 року «Комунальним підприємством «Ювілейне» Луганської Народної Республіки», береться судом до уваги та оцінюється в якості допустимого письмового доказу в сукупності з іншими доказами.

Суд зазначає, що факт постійного проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 , в період з 1978 року до часу її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно підтверджується показаннями свідків, які є послідовними та не суперечать один одному, а також письмовими доказами, копії яких додано до матеріалів справи.

Отже, ОСОБА_2 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Таким чином, позов ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини підлягає частковому задоволенню в частині встановлення факту постійного проживання. Проте, в частині встановлення факту того, що таким чином позивач прийняла спадщину, суд вважає за необхідне відмовити, адже юридичне значення має факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не факт прийняття спадщини. Факт прийняття спадщини в такому випадку презюмується в силу вимог ЦК України.

Вказувати тривалість проживання в резолютивній частині рішення суд не вважає за необхідне, адже юридичне значення має не тривалість проживання спадкоємця із спадкодавцем, а факт постійного проживання саме на день смерті спадкодавця.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що позов задоволено частково, проте відповідач в особі органу місцевого самоврядування не порушував своїми діями або бездіяльністю права позивача на спадкове майно. Отже, стягнення судових витрат з відповідача буде несправедливим та суперечитиме телеологічному (цільовому) тлумаченню статті 141 ЦПК України, згідно із яким, на думку суду, судові витрати стягуються з того відповідача, дії або бездіяльність якого спричинили виникнення судового спору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем та прийняття спадщини задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 03 вересня 2018 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , паспорт серії НОМЕР_1 , з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Б. Баронін