КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3959/2019
Справа № 373/1503/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області, ухвалене у складі судді Свояка Д.В. в м. Переяслав-Хмельницький 06 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року позивач АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості, просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17115,47 грн. та судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 10 жовтня 2008 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua.

Однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 24 липня 2019 року має заборгованість в розмірі 17115,47 грн., з яких 4526,48 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 3972,84 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 6536,68 грн. - нарахована пеня за прострочене зобовязання, 1026,35 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи - 250 грн. фіксована частина та 803,12 грн. процентна складова.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялись позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.

Посилався на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 11 вересня 2019 року, справа № 153/1334/16, згідно якої суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню, і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Відповідач до суду не з`явився, заперечень на позов не надав, тому і в наданні додаткових доказів не було необхідності.

На підтвердження позовних вимог позивачем додатково надані довідка про відкриття рахунку, довідка про встановлення кредитного ліміту, виписка по рахунку, які позивач просив взяти до уваги при розгляді справи в апеляційній інстанції задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Вказував, що 28 жовтня 2008 року в день отримання кредитної картки відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, порядок нарахування пені, розмір штрафів, а також розмір штрафів сторони погодили і в анкеті-заяві. Тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. 10 жовтня 2008 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та 28 жовтня 2008 року видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 6600 грн. Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідача не було, тобто він погоджувався із розміром нарахованих відсотків та неустойки.

Зазначав, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції від 12 квітня 2012 року № 578/5.

Відповідач не оспорює факту наявності у нього заборгованості за тілом кредиту, тому позовні вимоги відповідачем в цій частині визнані та не підлягають доказуванню у відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Зазначав, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із того, що чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому, та із положень ст. 634, 1054 ЦК України.

Посилався на правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 березня 2019 року по справі № 428/2873/17, від 08 липня 2019 року в справі № 923/760/18.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із його недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів укладення кредитного договору із ОСОБА_1 на умовах, зазначених позивачем.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що в матеріалах справи на а. с. 47 міститься копія заяви ОСОБА_1 від 10 жовтня 2008 року про бажання оформити на своє ім`я кредитну картку.

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ознайомилася і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом вона підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Згодна на те, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір початково встановленого кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта.

При цьому у верхній частині заяви ОСОБА_1 у полі бажаного кредитного ліміту зазначено 5000 грн., у середній частині - 250 грн., а у полі «Кредитка універсальна» позичальником обрано обидві із запропонованих варіантів - «30 днів пільгового періоду» та «55 днів пільгового періоду».

На а. с. 49 наявна довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», на якій міститься дата і підпис без його розшифровки прізвищем та ініціалами.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» вказує на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги та апеляційну скаргу, ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, оскільки відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Судом першої інстанції дані доводи обґрунтовано не взято до уваги, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт досягнення сторонами згоди про істотні умови договору.

Апеляційний суд враховує, що в заяві відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобовязання, зокрема: розмір кредитного ліміту (зазначено два різних розміри), не обрані умови кредитування (позичальником обрано обидва варіанти - 30 та 55 днів пільгового періоду), відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобовязання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Доводи апеляційної скарги, що розмір штрафів сторони погодили в анкеті-заяві, спростовуються самим змістом зазначеної анкети і відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на зміст довідки про умови кредитування, яка, згідно доводів позивача, була підписана позичальником, оскільки із наявного на довідці підпису без розшифрування прізвища та ініціалів неможливо ідентифікувати особу, яка його проставила.

Отже, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо умов договору, не доведено факту надання кредиту на підставі заяви від 10 жовтня 2008 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, із яким погоджується апеляційний суд, що вимоги банку про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором є безпідставними і задоволені бути не можуть.

Крім того, із доказів, наявних в матеріалах справи, не вбачається підтвердження того, що відповідачем отримано та ознайомлено його під підпис Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування.

Дані документи є складовою договору про надання банківських послуг, а отже на підставі наявних в матеріалах справи доказів не можна встановити, що сторони дійшли згоди із усіх істотних умов договору.

Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Наявні в матеріалах справи Умови та Правила надання банківських послуг і Тарифи Банку не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови і Тарифи є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови і Тарифи мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а Пам`ятка клієнта, яка згідно заяви від 10 жовтня 2008 року, також є частиною договору, в матеріалах справи відсутня взагалі.

Судом першої інстанції належно враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15, згідно якої умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного сторонами кредитного договору, якщо такі умови не містять підпису позичальника.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року і прийшла до іншого правового висновку, в якому вважала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у даній постанові зробила висновок, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Судом першої інстанції зазначена позиція була також належним чином врахована.

Із цих же підстав апеляційний суд не погоджується із доводами апеляційної скарги, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст. 634, 1054 ЦК України.

Оскільки правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 березня 2019 року по справі № 428/2873/17, на яку посилався позивач в апеляційній скарзі, суперечать вищенаведеним правовим висновкам, сформованим пізніше, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, позивач посилався на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18, які апеляційним судом також не можуть бути враховані, оскільки зроблені за результатами перегляду справи господарської юрисдикції, а відтак - у інших правовідносинах, ніж правовідносини між банком і споживачем.

Апеляційний суд приймає до уваги, що згідно п. п. 1.1.3.1.15 та п. 1.1.7.58 Умов та Правил надання банківських послуг, що містяться в матеріалах справи, банк посилається на Постанову Правління НБУ № 365 від 16 вересня 2013 року, якої не існувало станом на 2008 рік під час підписання анкети-заяви, та розписано правила поведінки позичальника банку у зв`язку з анексією АР Крим і вчинення ним в зв`язку з анексією Криму відповідних дій до 31 грудня 2014 року, що як наслідок вказує на те, що банк надав до суду на підтвердження позовних вимог Умови та Правила, якими викладено істотні умови, встановлені банком лише з 2013 року, а отже відповідач не могла бути ознайомлена з даними Умовами та Правилами в 2008 році і не могла їх визнати.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що відповідач не оспорює факту наявності у нього заборгованості, а отже позовні вимоги відповідачем визнані та не підлягають доказуванню, апеляційний суд враховує, що в матеріалах справи відсутня заява відповідача про визнання позовних вимог, і оскільки саме на позивача покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання позову про визнання договору або його окремих умов недійсним, або неподання відзиву на позовну заяву саме по собі не свідчить про визнання позичальником позову про стягнення заборгованості за кредитним договором або наявність підстав для його задоволення судом.

Висновки суду першої інстанції про недоведеність позову не спростовуються доводами апеляційної скарги щодо активації картки, користування відповідачем кредитними коштами і часткового погашення заборгованості як доказу погодження відповідача із умовами договору, крім того, сам по собі розрахунок заборгованості не є таким доказом, оскільки складений самим позивачем і не підтверджений первинними документами.

Апеляційний суд приймає до уваги, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку, а також розміру заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 17115,47 грн., враховуючи, що згідно заяви, розмір кредитного ліміту не погоджено остаточно, а відповідно до позовної заяви позивачем зазначено про отримання відповідачем кредиту у зовсім іншому розмірі 6000 грн.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що розрахунки заборгованості не є доказами наявності або відсутності договірних зобов`язань між сторонами, оскільки вони є доповненням до позовної заяви із зазначенням обрахунку позивачем позовних вимог майнового характеру, та мають інформаційний характер, а також не відповідає вимогам, яким має відповідати доказ здійснення фінансово-господарської операції.

Апеляційний суд враховує, що до апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 01 січня 1999 року по 11 грудня 2019 року, довідку про видачу кредитних карток, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Оскільки позивачем не надано докази неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, вони не приймаються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :