Справа № 182/1202/20
Провадження № 2/0182/1378/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.12.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря Нагаєвої Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом та просить суд визнати за нею право власності на 4/11 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 105,6 кв. м. та на 7/11 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати, ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 до дня смерті була зареєстрована та фактично проживала з нею за однією адресою АДРЕСА_1 .

Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить 4/11 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 105,6 кв. м., що належали померлій на підставі Договору дарування від 21.04.1977 року, посвідченого Другою нікопольською державною нотаріальною конторою дніпропетровської області, реєстровий № 2-215; 7/11 часток у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку.

За життя померла ОСОБА_2 склала заповіт від 15.05.1990 року, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла дочці, тобто їй.

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона 15.05.2019 року звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, з відповідною заяву, на підставі якої було заведено спадкову справу після смерті її матері - ОСОБА_2 , однак Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2019 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , оскільки відсутні документи на переобладнання житлового будинку та не надано Державний акт на земельну ділянку на ім`я померлої ОСОБА_2 .

Зазначає, що факт відсутності незаконного переобладнання житлового будинку підтверджується технічним паспортом на вищезазначений будинок, виготовлений станом на 23.05.2019 року, в якому відсутні відмітки про незаконність переобладнання житлового будинку.

Таким чином, вона, як спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку після смерті своєї матері через зазначені вище обставини, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 09.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Вказаною ухвалою суду витребувано з Другої Нікопольської державної нотаріальної контори витяги зі Спадкового реєстру (спадкові справи), (заповіти/спадкові договори), якщо такі заведені та копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ,4 витребувано від міськрайонного управління у Нікопольському районі та м. Нікополь Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області витяг з Державного земельного кадастру витяг на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2 , площею 0, 10 га, кадастровий номер № -03-025-0062, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 03.06.2020 року закрито підготовче засідання по даній справі, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач надала на адресу суду заяву, згідно якої просила розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає у повному обсязі (а.с. 77). Представник відповідача, ОСОБА_4 надала на адресу суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, просила прийняти рішення у відповідності до вимог діючого законодавства (а.с. 64).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засідання встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 , яка проживала на день смерті за адресою - АДРЕСА_1 (а.с. 4,10).

Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить 4/11 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 105,6 кв. м., що належали померлій на підставі Договору дарування від 21.04.1977 року, посвідченого Другою нікопольською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області, реєстровий № 2-215; 7/11 часток у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, що належали померлій на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 8-9, 11, 20, 21-22, 74-76).

За життя померла ОСОБА_2 склала заповіт від 15.05.1990 року, згідно якого усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, вона заповіла дочці, тобто позивачу по даній справі (а.с. 52). Вказаний заповіт не скасовувався та не змінювався.

З копії спадкової справи № 165/2019, заведеної 15.05.2019 року та наданої 26.05.2020 року Завідувачем Другої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, ОСОБА_3 на запит суду (а.с. 42-61), вбачається наступне.

15.05.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 (а.с.46).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.10.2019 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,1000 га, що знаходяться за адресою - АДРЕСА_1 , оскільки відсутні документи на переобладнання житлового будинку та не надано Державний акт на земельну ділянку на ім`я померлої ОСОБА_2 (а.с. 61).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Частина друга статті 16 ЦК України містить можливі способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Судом встановлено, що земельна ділянка площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку була приватизована ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2006 році, що підтверджується рішенням Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про безоплатну приватизацію земельних ділянок громадянам України від 01.12.2006 року № 61-9/V (а.с. 21-22). На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було видано 13.10.2008 року Державний Акт на право власності на земельну ділянку, згідно якого ОСОБА_2 є власником 7/11 часток, ОСОБА_1 є власником 4/11 часток у спільній власності на вказану земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062 (а.с. 20).

Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ 020, сформованого 05.10.2020 року , земельна ділянка, кадастровий № -03-025-0062 за адресою АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 74-76).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 7/11 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача в частині визнання за нею права власності на 4/11 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно Довідки КП «Нікопольського МБТІ» від 09.12.2019 року за № 2136 зазначено, що на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21.04.1977 року, посвідченого Другою нікопольською державною нотаріальною конторою дніпропетровської області, реєстровий № 2-215 (7/11 часток) та за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 21.04.1977 року, посвідченого Другою нікопольською державною нотаріальною конторою дніпропетровської області, реєстровий № 2-215 (4/11 часток). Загальна проща будинку -150,6 кв. м., житлова площа 69,6 кв. м. (а.с. 11). В довідці мається примітка : Загальна площа збільшена на 67,2 кв. м. та житлова площа збільшена на 33,2 кв.м. внаслідок реконструкції та будівництва прибудов до житлового будинку в 2003 році. Дозвільні документи на реконструкцію житлового будинку відсутні.

В обґрунтування позову позивач посилалася, що факт відсутності незаконного переобладнання житлового будинку підтверджується технічним паспортом на вищезазначений будинок, виготовлений станом на 23.05.2019 року, в якому відсутні відмітки про незаконність переобладнання житлового будинку.

Проте суд не може погодитись з викладеними позивачем обставинами з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, тобто, до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належать спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Таким чином, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

У розумінні частини першої статті 376ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Поняття реконструкції об`єкта нерухомості міститься у пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року № 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об`єкта нерухомості, у результаті якої об`єкт набуває нових якісних характеристик (зміна кількості приміщень, створення нових, втручання в несучі конструкції).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Відповідно до ч.5,6 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Реконструкція житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та будівництво прибудов до цього житлового будинку в 2003 році відбулося на відведеній для цього земельній ділянці, однак без дозвільних документів, без належно затвердженого проекту, при цьому житловий будинок не було здано в експлуатацію.

Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів

Відповідно до ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів № 461 від 13.04.2011 року прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами, поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до 4-5 категорії складності здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі інспекцією сертифіката.

Таким чином, єдиним органом державної влади, уповноваженим на встановлення факту готовності об`єкту до експлуатації та приймати в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти є Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області.

Як визначено ч. 1ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до п. п. 2 п. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09.07.2014 № 294, Держархбудінспекція України відповідно до покладених на неї завдань приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації).

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що орган судової влади не може заміняти органи, на які покладені обов`язки по видачі дозволів на будівництво, узгодженню забудови, здачі в експлуатацію.

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Проаналізувавши матеріали справи, судом, встановлено, що самочинно реконструйований житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 з самочинно збудованими прибудовами в експлуатацію не приймався.

Позивачем не подано жодних доказів на підтвердження того, що вказана реконструкція будинку та будівництво прибудов здійснювалося не спадкодавцем, на підтвердження звернення спадкодавця або її, як співвласника цього будинку, у визначеному законом порядку до відповідного компетентного органу із заявами про прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів нерухомості, відсутня відмова з цього питання від вказаного органу.

У пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 за № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» зазначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень. Будівництвом об`єкта нерухомості на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, вважається спорудження таких об`єктів на земельній ділянці, що не віднесена до земель житлової й громадської забудови, зокрема, наданій для ведення городництва, сінокосіння, випасання худоби тощо, цільове призначення або вид використання якої не змінено в установленому законом порядку. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» дозвільний документ (ст. 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної ст.1,7,8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до ст.29,31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.27,30зазначеногоЗакону.

Відповідно до п. 12 вищевказаної Постанови, вирішуючи справи за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Відповідно до п. 21 зазначеної Постанови, при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст.27,29,31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

Наданий позивачем Технічний паспорт на нерухоме майно - виготовлений станом на 23.05.2019 року (а.с. 14-19), не є доказом законного переобладнання житлового будинку, несе тільки інформаційний характер, оскільки містить у собі основні відомості про об`єкт нерухомого майна.

Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею право власності на 4/11 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 105,6 кв. м. не ґрунтуються на вимогах закону, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи вищезазначене, позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом слід задовольнити частково, лише в частині визнання за нею права власності на 7/11 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись 12, 13,76, 81,82, 89,95, 200, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 до Виконавчого комітету Нікопольської міської ради (місцезнаходження Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 3) про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/11 часток у праві спільної часткової власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № -03-025-0062, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншому відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О. В. Рунчева