Справа № 2-1098/2007
Провадження № 22-ц/801/1822/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пороховий Г.І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 рокуСправа № 2-1098/2007м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Якименко М.М.,

з участю секретаря судового засідання Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Староприлуцька сільська рада Липовецького району,

особа, яка не брала участі у справі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2007 року, постановлене у складі судді Порохового Г.І., в залі суду,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Староприлуцької сільської ради Липовецького району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що її баба ОСОБА_3 проживала по АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ще за життя, а саме 13 червня 2002 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла на ім`я позивача житловий будинок з господарськими будівлями та усе рухоме і нерухоме майно, що буде належати їй на день смерті. Про заповітне розпорядження ОСОБА_1 відомо не було, оскільки вона постійно проживала в АР Крим і працювала за межами України. Після смерті баби, будучи в с. Стара Прилука, позивачу стало відомо про наявність заповіту, але процесуальні строки для прийняття спадщини по незалежній від неї причині сплинули, у зв`язку із чим нотаріус не може нотаріально оформити спадщину.

На підставі викладеного, позивач просила суд визнати вказані обставини поважними та відповідно до статті 1272 ЦК України, продовжити строк для прийняття спадщини.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2007 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк у 2 (два) місяці, після набрання рішення чинності, для звернення із заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_3 .

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не мала можливості своєчасно звернутись в нотаріальну контору у зв`язку з тим, що вона проживала в АР Крим, працювала в Росії, не знала про існування заповіту, тому своєчасно із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулась.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, у якій зазначила, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на її спадкові права та інтереси як спадкоємця за законом.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що при розгляді справи суд першої інстанції не перевірив наявність спадкової справи стосовно майна спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, яка як слідує з Витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №8881780, була заведена Липовецькою державною нотаріальною конторою 15.03.2007.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 як спадкоємець за законом прийняла спадщину після померлої ОСОБА_3 , тому позов ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини було подано до неналежного відповідача, що є підставою для скасування рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку, причин неявки не повідомила, а тому згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Представник Староприлуцької сільської ради Липовецького району в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно.

За життя, а саме 13 червня 2002 року спадкодавець ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповіла ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та усе рухоме і нерухоме майно, що буде належати їй на день смерті.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_3 . (а.с. 9)

Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 вступила у шлюб з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ». (а.с. 10)

Як вбачається з довідки серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства. (а.с. 38)

Рішенням Липовецького районного суду від 01 березня 2007 року визначено ОСОБА_2 додатковий двомісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 .

Згідно з матеріалами спадкової справи до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , 15 березня 2007 року ОСОБА_2 прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до Липовецької державної нотаріальної контори.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Конституційний Суд України у рішенні від 11 лютого 2014 року у справі №1-рп/2014 дійшов висновку, що незалежно від змісту заповіту право на обов`язкову частку у спадщині мають повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, які в установленому законодавством порядку визнані інвалідами I, II чи III групи.

Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом наведеної статті поважними причинами пропуску строку для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для надання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З аналізу цих норм права можна зробити висновок, що прийняття спадщини є особистісним правом особи, яке вона реалізує шляхом вчинення одностороннього правочину у виді звернення із відповідною заявою, який здійснюється за певних умов і тягне за собою певні юридичні наслідки.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав.

На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

У справах про спадкування у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 420/2383/16-ц.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, орган місцевого самоврядування може бути відповідачем у справах цієї категорії лише у разі відсутності інших спадкоємців, окрім позивача.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи слідує, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є також її донька - ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті матері та є особою з інвалідністю 2 групи з дитинства.

Отже, ОСОБА_2 є належним відповідачем за позовом ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Натомість ОСОБА_2 не визначена відповідачем у справі і клопотань про залучення ОСОБА_2 як співвідповідача позивач не заявляла.

Пред?явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі №523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов?язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не перевірив, у зв`язку з чим розглянув позов до неналежного відповідача, а тому дійшов помилкового висновку про його задоволення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції також не перевірив наявність обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, встановлених статтею 376 ЦПК України, з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Пунктом «д» ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України Про державне мито №7-93 від 21.07.1993 (в редакції, що діяла станом на момент звернення позивача з позовом до суду) із позовних заяв про продовження строку прийняття спадщини розмір ставки державного мита складає 0,5 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а відтак станом на 2007 рік дана позовна заява підлягала оплаті у розмірі 8,5 грн. (17 грн. * 0,5 = 8,5 грн.)

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи, стягненню з позивача на користь держави підлягає сума судового збору в розмірі 12,75 грн. у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2007 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Староприлуцької сільської ради Липовецького району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 12,75 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

М. М. Якименко