Справа № 130/2294/20
Провадження № 22-ц/801/2152/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сенько Л. Ю.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 рокуСправа № 130/2294/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді - доповідача: Міхасішина І.В.

суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року, у справі за позовом позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог ст. 2 КПК України, постановлену у складі судді Сенько Л.Ю.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог ст. 2 КПК України.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 жовтня 2020 року вищевказану позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду. На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно позбавив його права на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників справи впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Вінницької обласної прокуратури, Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, ГУНП у Вінницькій області про відшкодування моральної шкоди за порушення вимог ст. 2 КПК України.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що повідомленням Жмеринської прокуратури розпочато досудове слідство (число та стаття вказана в повідомленні). За час слідства 5 постанов слідчого про закриття провадження Вінницьким апеляційним судом визнано незаконними внаслідок їх скасування прокуратурою та судом. Після цього ухвалою суду це кримінальне провадження було закрите. Зазначає докази в додатку до позову. Спосіб захисту зазначений в постанові від 20.09.2019 (в додатку). Обґрунтування розрахунку суми похилий вік позивача, порушення його права на швидке, неупереджене слідство.

Просив суд: 1. Визнати відсутність контролю відповідачів за слідством в цьому провадженні, внаслідок чого провадження було закрите на підставі ч. 1 ст. 289 КПК України, а клопотання прокурора про закриття провадження задоволено на підставі ч. 1 ст. 289 КК України. 2. На підставі ст. 262 ЦПК постановити окрему ухвалу про недоліки в порушення законодавства України відповідачами. 3. Стягнути моральну шкоду через Державу України в особі держказначейської служби України пропорційно з Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області та Вінницької обласної прокуратури по 250000 грн. на його користь.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1,3 ч. 2 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Аналогічні правові позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 19 серпня 2020 року у справі №654/4781/18.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Право на ефективний судовий захист закріплено також у ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та у ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року (далі - Конвенція).

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так у справі «Relief v France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що за статистичними даними Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з автоматизованої системи документообігу «Д-3», ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 до 21.09.2020 звертався до Жмеринського міськрайонного суду з позовами 136 разів. Ці позови були тотожними або аналогічними в яких відповідачами разом або окремо були зазначені: 70 разів Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (таблиця № 1); 135 разів працівники поліції (таблиця № 2); 58 разів працівники прокуратури (таблиця № 3). Судові рішення за цими позовами внесені до Єдиного реєстру судових рішень.

Суд першої інстанції визнав, що зазначеними обставинами доведено факт подання ОСОБА_1 завідомо безпідставного позову, який має очевидно штучний характер, а тому дійшов висновку, що такі дії ОСОБА_1 суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами.

Проте зі змісту оскаржуваної ухвали суду не убачається, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясовував, що судові рішення були ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Адже сама по собі встановлена судом першої інстанції обставина тотожності чи аналогічності нової заявленої вимоги не може вказувати на те, що позов є завідомо безпідставний з ознаками очевидно штучного характеру.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі є необґрунтованим та передчасним.

Отже, повертаючи позовну заяву позивача до вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд обмежив його право на доступ до правосуддя.

Зроблений судом першої інстанції на стадії відкриття провадження у справі висновок про завідому безпідставність позову, його штучний характер та відсутність оспорюваного права, є передчасними.

Згідно вимог ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09жовтня 2020 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник