ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 953/6973/20

провадження № 22-ц/818/5164/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Чередник В.Є.,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «приватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2018 в розмірі 125412,89 грн та судових витрат.

Позов мотивований тим, що 8 жовтня 2018 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір №б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг» і «Тарифів банку», які викладені на банківському сайті. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн, який в подальшому був збільшений до 59500 грн. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взятих на себе за договором зобов`язань належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 15.04.2020 має заборгованість у розмірі 125412,89 грн, яка складається з: 74424,66 - заборгованість за тілом кредиту, 34291,40 грн заборгованість за простроченими відсотками, 10248,60 грн - заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦПК України, а також штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 5948,23 грн. - процентна складова.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що Банк не надав належних та допустимих доказів узгодження з відповідачем умов Договору, які Банк вважав узгодженими. Заявивши вимогу про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 74424,66, позивачем не зазначено заборгованості з тіла кредиту, неповернення якого призвело до вказаного нарахування та те, що між сторонами досягнуто згоди щодо отримання кредитних коштів в зазначеному розмірі. Крім того відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за ст. 625 ЦК України, оскільки наданий Банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

В апеляційній скарзі Крилова О.Л., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що підписавши анкету-заяву відповідач погодився, що анкета-заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, повністю згодний з умовами кредитування. Крім того, кредитна картка "Універсальна" є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого кредитного ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Отже, позичальник, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватись нею у межах строку дії картки. Строк дії 04/22. Заборгованість за тілом кредити складається з поточної заборгованості та простроченої заборгованості. Прострочений кредит це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Станом на 15.04.2020 року відповідач має заборгованість: 74424,66 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту. Крім того, суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по відсотках, оскільки основними вимогами банку за кредитним договором є повернення кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Також банком було надано Витяг з Тарифів, у якому зазначена базова відсоткова ставка. Крім того, відповідач зобов`язався сплатити Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості. Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволені позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В письмових поясненнях Полфьорова Я.В., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», зазначила, що Банк просив стягнути з відповідача заборгованість за фактично отриманими кредитними коштами, яка складається з двох складових, а саме: 74424,66 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту та 0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором. Кредитна карта є поновлювальною кредитною лінією. З розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, а також погашав заборгованість. Зазначає, що розрахунок заборгованості та виписки по рахункам відповідача є належними та допустимими доказами. Щодо заборгованості представник зазначає, що з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач як користувався кредитними коштами банку, так і здійснював часткову сплату заборгованості. Всього відповідач використав 151600,80 грн (відновлювальна кредитна лінія). Враховуючи, що відповідно до анкети-заяви, яка підписана відповідачем сплата відсотків по договору не передбачена, сплачені відповідачем кошти потрібно було зараховувати на погашення тіла кредиту. Всього відповідачем сплачено 93251,06 грн. Отже непогашене прострочене тіло кредиту складає - 58349,74 грн (151600,80 грн - 93251,06 грн). Вважає, що безпідставно не стягнув суму фактично використаних відповідачем кредитних коштів.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 8 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву чим підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Також відповідач зобов`язався знайомитися самостійно зі змінами Умов та правил надання банківських послуг на офіційному сайті Банку, про що свідчить копія анкети-заяви (а.с. 17).

Також Банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та копії Умов та Правил надання банківських послуг, в яких відсутні відомості від якого числа дана документації та в який проміжок часу вона діяла, які відповідачем не підписані (а.с. 18, 19 - 62).

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 6 - 7) та виписки (а.с. 8 - 14), станом на 15.04.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 125412,89 грн, яка складається з: 74424,66 - заборгованість за тілом кредиту, 34291,40 грн заборгованість за простроченими відсотками, 10248,60 грн - заборгованість за відсотками згідно ст.625 ЦПК України, а також штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина, 5948,23 грн. - процентна складова.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за пенею і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХІІ).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХІІ споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України в Рішенні у справі за конституційним поданням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі процентів за статтею 625 ЦК України, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».

Однак витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», який міститься в матеріалах справи, не містить ані особистого підпису позичальника, ані дати їх складання. Банком всупереч вимог закону не надано доказів ознайомлення позичальника саме з такою редакцією Умов та правил надання банківських послуг, а також відомостей щодо того, коли та на підставі яких документів (Рішення уповноваженого органу) банком затверджена саме така редакція Умов та правил надання банківських послуг.

Банком не наведено інших доказів існування погоджених сторонами будь-яких істотних умов договору, крім тих, що зазначені в Правилах і Умовах, Тарифах Банку, і з якими, як вважав би банк, позичальник був ознайомлений.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.рrivatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-якій редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.

Як вбачається з довідок відповідачу було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт на картку № НОМЕР_1 у розмірі 300 грн, який у подальшому був збільшений до 59500 (а.с. 15), картка видана строком дії до останнього дня 04/22 (а.с. 16).

З матеріалів справи вбачається, що Банк звернувся до суду з позовом у квітні 2020 року, тобто до спливу строку кредитування, тому має право на стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України з моменту пред`явлення вимоги про дострокове повернення суми заборгованості за кредитом (звернення до суду з дійсним позовом). Проте за змістом позовної заяви вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України пред`явлені станом на 15.04.2020.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови у задоволенні стягнення з відповідача процентів, неустойки та процентів, як відповідальності за невиконання грошового зобов`язання , що встановлені вимогами ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту, як фактично отриманих коштів в рамках встановленого кредитного ліміту.

По справі було встановлено, що ОСОБА_1 підписав анкету-заяву на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, визнавши факту отримання кредитних коштів, крім того згідно довідки відповідачу було відкрито рахунок та встановлено кредитний ліміт на картку № НОМЕР_1 у розмірі 300 грн, який у подальшому був збільшений до 59500, а також згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач користався кредитними коштами Банку.

Згідно з наданим Банком письмових пояснень до апеляційної скарги, було зазначено, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у відповідача виникла заборгованість за тілом кредиту (фактично отриманих кредитних коштів) у розмірі 58349,74 грн (а.с. 117-120).

Таким чином, оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "ПриватБанк" не повернуті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором б/н від 08.10.2018 у розмірі 58349,74 грн. тіло кредиту.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на вище викладене, апеляційна скарга Криловорї О.Л., яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту - скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови про стягнення з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованості за кредитним договором № б/н від 08.10.2018 у розмірі 58349,74 грн.

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції позов Банку визнаний обґрунтованим на 46,53 %.

При подачі позовної заяви Банк сплатив 2102грн судового збору (а.с. 73), при подачі апеляційної скарги 3153грн (а.с. 104). Тому з ОСОБА_1 на користь Банку належить стягнути 978 грн 06 коп. судового збору за подачу позовної заяви та 1467 грн 09 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги, всього 2496грн86 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, також підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 08.10.2018 року у розмірі 58 349 (п`ятдесят вісім тисяч триста сорок дев`ять) гривень 74 (сімдесят чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 978 (дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 06 (шість) копійок судового збору, сплачених при подачі позовної заяви.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1467 (одна тисяча чотириста шістдесят сім) гривень 09 (дев`ять) копійок судового збору, сплаченого при подачі апеляційного скарги.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук