ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7204/20 Справа № 212/1300/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 адвоката Толстих Анни Борисівни, публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»

на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я на виробництві,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Криворізький залізорудний комбінат про відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

Позов мотивовано тим, що він працював на підприємстві ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» впродовж 23 років в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Внаслідок виконуваної роботи на підприємствах відповідачів із несприятливими умовами праці, отримав професійні захворювання, а саме: «Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, co) , ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В, ЛН- першого другого ступеня. J62.8;

Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4,L5,S1,C6,C7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больвим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня) остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей. Т75.2; Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), Н90.3.

За висновком МСЕК від 12 грудня 2019 року серії 12 AAA № 078627 позивачу встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 60% та 3 група інвалідності з переоглядом 01 грудня 2020 року.

У зв`язку із отриманими професійними захворюваннями він став інвалідом, не має змоги вести звичне життя, тому що змушений постійно перебувати на обліку у ЛПЗ, приймати ліки, бо без них його стан погіршується і він взагалі не може вести нормальне життя.

У зв`язку з вищезазначеним, просив суд стягнути на свою користь з кожного із відповідачів по 165 305, 00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві 126 120 грн., без відрахування з цієї суми податку на доходи фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір 1 261,20 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, сторони звернулися з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 просив змінити рішення суду, збільшивши розмір визначеної до відшкодування суми до 165 305 грн., тоді як ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно дійшов висновків про те, що саме професійні захворювання позивача призвели до встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, чим позивачеві заподіяна моральна шкода, та про те, що саме ПАТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» є винним підприємством у виникненні профзахворювання позивача та повинно нести відповідальність за спричинену моральну шкоду.

Однак, не зважаючи на вказані обставини та фактори, суд першої інстанції стягнув на користь позивача лише 126 120,00 гривень. З огляду на вищевикладене, зазначає підстави для зміни рішення суду в частині збільшення розміру стягнутої моральної шкоди.

Апеляційну скаргу ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» мотивована тим, суд не вірно встановив фактичні обставини справи та не звернув увагу на те, що позивач просить стягнути моральну шкоду з ПАТ «Кривбасзалізрудком» за період його роботи у шкідливих умовах праці, які призвели до виникнення професійного захворювання у позивача, що у п.19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 жовтня 2019 року не вказані конкретні посадові особи ПАТ «Кривбасзалізрудком», які відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача. Зазначає, що надані позивачем докази не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу. Крім того, позивач з власної волі виконував роботу, що призвела до погіршення стану його здоров`я.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів дішла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційних скарг, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено та як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наданої до матеріалів справи трудової книжки ОСОБА_1 працював:

з 04 березня 1997 року -19 січня 1998 року підземним гірником шахти «Родіна» ВО «Кривбасруда»; з 19 січня 1998 року -11 червня 1999 року, 10 серпня 1999 року - 25 грудня 1999 року, 04 січня 2000 року - 31 серпня 2000 року - крепільником шахти «Родіна» ДП «Кривбасзалізрудком»; з 01 вересня 2000 року - 31 липня 2019 року підземним бурильником шахти «Родіна» ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст.38 КЗпП України.

Роботи характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища.

Медичним висновком № 1689 лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу Українського науково-дослідного інституту промислової медицини про наявність хронічного професійного захворювання від 10 жовтня 2019 року позивачу встановлено професійні захворювання:

«Сидеросилікоз першої стадії (t/t, 1/1, co), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, група В, ЛН- першого другого ступеня.

Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулярним синдромом (L4,L5,S1,C6,C7), помірними статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больвим синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня) остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей.

Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Відповідно до висновку Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 18 червня 2019 року виданої Головним управлінням Держсанепідслужби у Дніпропетровській області зазначено, що позивач працював в шкідливих умовах праці з повним робочим днем. Умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями та напруженості трудового процесу.

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 серпня 2019 року, де вказано, що хронічне професійне захворювання виникло в зв`язку з недосконалістю технологічних процесів та механізмів.

Випискою з акту огляду медико-соціальною комісією про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної і соціальної допомоги серії 12 ААA № 078627 від 12 грудня 2019 року ОСОБА_1 первинно встановлено третю групу інвалідності та 60% втрати професійної працездатності (з яких 40%-вібраційна хвороба, 15% -сидеросилікоз, 5% -глуховатість) з з переоглядом 01 грудня 2020 року.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААБ № 017701 від 12 грудня 2019 року причину інвалідності визначено професійні захворювання, протипоказано важку фізичну працю, довгу ходу, вимушену позу, переохолодження.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, виходив із того, що хронічні професійні захворювання позивача є наслідком порушення ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» норм статей 153 КзпП України та статті 13 Закону України Про охорону праці, якими передбачено обов язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача моральної шкоди, заподіяної внаслідок втрати професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи, з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки внаслідок незабезпечення роботодавцем безпечних і здорових умов праці у позивача виникло професійне захворювання, що призвело до втрати працездатності й встановлення інвалідності, отже позивачу заподіяна моральна шкода, яку роботодавець зобов`язаний відшкодувати в силу зазначених вище норм закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про наявність підстав для зміни рішення суду в частині збільшення розміру моральної шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки сума моральної шкоди була визначена з урахуванням роз`яснень наведених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року та положень ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», що свідчить про законність та обґрунтованість відшкодованої моральної шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року в справі №212/3137/17.

Доводи апеляційної скаргиПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що судом першої інстанції не вірно встановлено фактичні обставини справи, оскільки у п.19 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 жовтня 2019 року не вказані конкретні посадові особи ПАТ «Кривбасзалізрудком», відповідальні за виникнення професійного захворювання у позивача, не заслуговують на увагу та спростовуються змістом даного акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, де причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранчино допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу (а.с.11-13).

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що надані позивачем докази не можуть бути беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди позивачу не заслуговують на увагу, оскільки свідчать про невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності.

Висновки суду першої інстанції у цій справі, з урахуванням досліджених доказів та встановлених обставин, не суперечать позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 14 червня 2017 року у справі № 6-104цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 212/6039/16-ц.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» про те, що позивач з власної волі виконував роботу, що призвела до погіршення стану його здоров`я, не спростовує висновків суду першої інстанції, оскільки роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці зроблено не було, що потягнуло за собою втрату позивачем професійної працездатності та завдало йому моральних страждань.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційн скарги без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені сторонами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній (з урахуванням оскаржуваної суми) не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Толстих Анни Борисівни, публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: М. Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида