Дата документу 11.11.2020
ЄУ № 242/5793/17
Провадження №6/942/104/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року смт. Новопсков

Луганська область

Новопсковський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Стеценко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков подання старшого державного виконавця Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оснач Анастасії Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи- Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оснач А.М. звернулася до суду з поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

В обґрунтування своїх вимог старший державний виконавець зазначила, що на примусовому виконанні Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження №57160687 з виконання виконавчого листа №242/5793/17, виданого 03.08.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Торецького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, завдану матеріальну шкоду в сумі 53811,02 грн. Старший державний виконавець посилається на те, що рішення не виконано, боржник ухиляється від будь-яких дій спрямованих на його виконання.

ОСОБА_2 державний виконавець в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, розглянувши подання, оцінивши докази, вважає, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є боржником за виконавчим провадженням № 56969272, категорія стягнення стягнення коштів на користь держави, та виконавче провадження № 57160687, категорія стягнення стягнення коштів.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна суб`єкта № 230728104 від 03.11.2020 за боржником ОСОБА_1 зареєстровано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржника-фізичної особи та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями, боржника знято з обліку та інформація щодо джерел отримання ним доходів в ДРФО відсутня.

Згідно з інформацією з Пенсійного фонду України боржник ОСОБА_1 в трудових відносинах не перебуває, пенсію не отримує.

Відповідно до інформації з МВС України транспортні засоби за боржником ОСОБА_1 не зареєстровані.

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України від 12.10.2020, відомості щодо перетину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного кордону України відсутні.

За повідомленням Управління державної міграційної служби України від 23.03.2020 за наявними в УДМС України у Луганській області обліками та обліком Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон серія НОМЕР_1 від 06.08.2012, орган, що видав 4419, на підставі паспорту громадянина України серія НОМЕР_2 від 12.06.2002, виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно пункту 5 частини першої статті 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV,означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України». Правильне застосування судом процесуального законодавства при ухваленні судових рішень з цього питання є визначальним з огляду на дотримання законних прав людини і громадянина та має на меті сприяти ефективному, своєчасному і законному примусовому виконанню рішень судів та інших органів (посадових осіб).

Отже, з аналізу вищезазначеного чинного законодавства вбачається, що особа, що має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежного.

Однак, старшим державним виконавцем не надано жодного доказу, який би свідчив про умисне ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, а саме по собі невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом встановленого строку не може свідчити про ухилення від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Відповідно до імперативних вимог Цивільного процесуального кодексу України особа, яка звертається в суд із позовом, заявою, скаргою чи поданням зобов`язана не тільки викласти всі обставини на підтвердження своїх вимог, але й зазначити відповідні докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України подання розглядається судом негайно без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з`ясувати, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов`язання.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускання в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подання виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомлення виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надання пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Само по собі посилання на заборгованість за вказаним виконавчим документом, за відсутності відповідних доказів, в тому числі і про наявність самої заборгованості, доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів державного виконавця, не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Зі змісту подання взагалі не вбачається, що боржник має намір покинути територію України. До того ж за інформацією Державної прикордонної служби України відомості щодо перетину ОСОБА_1 державного кордону України відсутні.

Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що місцем проживання боржника є м. Хрустальний (м. Красний Луч) Луганської області, яке на теперішній час є тимчасово окупованою територією, на якій не діють органи державної влади України, що саме по собі не може свідчити про ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Суд також звертає увагу старшого державного виконавця на те, що відповідно до чинного цивільно-процесуального кодексу України стаття 377-1 ЦПК України, на яку вона посилається як на підтвердження своєї правової позиції, взагалі у кодексі відсутня.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язання не є об`єктивно наявним і не підтверджується матеріалами, доданими до подання.

Суд враховує, що відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що подання старшого державного виконавця Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оснач А.М. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа задоволенню не підлягає, оскільки обставини, що наведені в ньому, та документи надані на їх підтвердження не свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення, а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Керуючись ст. 260-261, 353, 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Хрустальнинського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Оснач Анастасії Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи- Торецьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області, ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження.

Суддя: О.С. Стеценко