КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Кемського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.02.2012 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» укладений договір № SAMDN4026 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400 000,00 (чотириста тисяч) доларів США під 8,5% річних на строк до 15.02.2013 року з правом автоматичної пролонгації.

На виконання умов договору позивачем, 15.02.2012 року, згідно платіжного доручення № від 15.02.2012року з власного рахунку, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 400 000,00 (чотириста тисяч) доларів США на рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: «до вкладу договор № SAMDN4026».

Зазначив, що влітку 2014 року у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень на території АР Крим та м. Севастополя, рахунки позивача було заблоковано, нарахування відсотків припинено. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернення внесених на рахунок грошових коштів та виплати процентів, однак вимога позивача банком виконана не була.

Просить стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти по договору від 15.02.2012 року № SAMDN4026 в сумі 531 694,43 доларів США (п`ятсот тридцять одна тисяча шістсот дев`яносто чотири долари США 43 центи) та 5 370 780,00 грн. (п`ять мільйонів триста сімдесят тисяч сімсот вісімдесят гривень 00 коп.), з яких:- 400 000,00 доларів США - сума вкладу за договором банківського вкладу, - 103 947,16 доларів США - відсотки по договору,- 27 747,27 доларів США - три відсотки річних,- 5 370 780,00 грн. - пеня.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN4026 в розмірі 503 947,16 доларів США (п`ятсот три тисячі дев`ятсот сорок сім доларів США та 16 центів), з яких сума вкладу - 400 000,00 доларів США, сума відсотків - 103 947,16 доларів США.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 три проценти річних по ст. 625 Цивільного кодексу України, нараховані на заборгованість за договором банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN4026, в розмірі 27 747,27 доларів США (двадцять сім тисяч сімсот сорок сім доларів США та 27 центів).

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 пеню, нараховану на заборгованість за договором банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN4026, в розмірі 5 370 780,00 грн. (п`ять мільйонів триста сімдесят тисяч сімсот вісімдесят гривень 00 коп.).

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь Держави України судовий збір у розмірі 9 605,00 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять гривень 00 коп.).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач Акціонернетовариство Комерційний Банк «Приватбанк», 26 травня 2020 року подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач АТ Комерційний Банк «Приватбанк», посилається на те, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, крім того зазначив, що відповідно до положення про філію «Кримське регіональне управління ПАТ КБ «Приватбанк», самостійно вела облік здійснюваних банківських та інших операції, самостійно складала та подавала звітність, передбачену чинним законодавством, відповідним державним органам, забезпечувала збереження документів.

Крім того, з травня 2014 року окупаційною владою фактично було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ «Приватбанк», що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк» (приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів тощо) у зв`язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом першої та апеляційної інстанції було встановлено, що між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК", 15.02.2012 року, був укладений договір № SAMDN4026 на оформлення вкладу «Депозит VIP» на суму 400 000,00 (чотириста тисяч) доларів США під 8,5% річних на строк до 15.02.2013 року з правом автоматичної пролонгації. Відповідачем відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 для перерахування вкладу.

На виконання умов договору банківського вкладу (депозиту) позивачем, 15.02.2012 року згідно платіжного доручення № від 15.02.2012року з власного рахунку відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк» перераховано кошти в сумі 400 000,00 (чотириста тисяч) доларів США на рахунок № НОМЕР_1 , призначення платежу: «до вкладу договор № SAMDN4026».

Відповідно до п. 1 Договору від 15.02.2012 року, при укладенні договору Клієнт передає, а Банк приймає грошові кошти, далі - вклад, на строк вкладу.

Пунктом 13 Договору від 15.02.2012 року, цей договір вступає в силу з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою Клієнту всієї суми вкладу разом з відсотками, що належать у відповідності з умовами цього договору.

Також відповідно до п. 16 депозитного договору, 16.06.2017 року, позивач звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою, в якій повідомив банк про розірвання договору від 15.02.2012 року № SAMDN4026, а також просив повернути суми вкладів та виплатити проценти.

Відповідно, з 21.06.2019 року (через два банківські дні з моменту повідомлення позивачем про розірвання договору) договір вважається розірваними і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язане було виплатити позивачеві суми вкладів із нарахованими на них відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про захист прав споживачів, повернення вкладів та стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що розрахунок пені, наведений позивачем за формулою, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі № 761/26293/16-ц є правильним розрахунком за вказаною формулою.

Окрім цього, колегія суддів звертає свою увагу на те, що неможливість банку здійснити повернення вкладу позивачеві у зв`язку з тим, що за законодавством Російської Федерації та відповідно до рішення Центрального Банку вказаної держави від 21 квітня 2014 року і рішень судів Російської Федерації відповідальність за повернення грошових коштів по вкладах покладено на автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», колегією суддів апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Тому, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми банківського вкладу з цих підстав є безпідставним.

Тобто, зі змісту ст. 1058 Цивільного кодексу України вбачається, що після того, як банк прийняв вклад, зобов`язання повернути кошти покладається на банк і відповідно вкладник зобов`язаний довести факт внесення коштів на депозит, а банк повинен довести факт повернення коштів вкладнику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже колегія суддів, переглядаючи даний спір, вважає, що в даному випадку позивачем - апелянтом доведено факт внесення коштів на депозит і дані обставини не оспорюються банком, а саме надано: договір банківського вкладу від 15.02.2012 року № SAMDN4026, платіжне доручення № від 15.02.2012 року та довідку ПАТ КБ "ПриватБанк" від 14.03.2014 року № 14/1725.

В свою чергу, банком не надано доказів виплати позивачу суми вкладу та відсотків, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" визначено, що в судових рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя. В умовах дії такого принципу, суди не повинні обмежуватися заявленими сторонами доводами та поданими ними доказами, а мають здійснювати активну роль у встановленні об`єктивної істини, вживаючи усіх можливих заходів для перевірки та встановлення усіх фактичних даних зі спору.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів уважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль