Провадження № 2/947/3138/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

представника позивача адвоката Тищенка В.В., ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2 - адвоката Максимець О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором оренди, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад вимог і заперечень (аргументів) учасників справи

Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 496 261,08 грн., за договором оренди, квартири АДРЕСА_1 ., укладеним 19.07.2012 року між діючим від імені позивачки по довіреності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з моменту укладення договору оренди квартири та до набрання законної сили рішенням суду , яким було припинено право спільної сумісної власності подружжя на зазначену квартиру та визнано право особистої власності позивачки, тобто до 12.02.2020 року , вона мала права на отримання половини від орендної плати, а після цього орендну плату в повному обсязі.

Розмір заборгованості визначається стороною позивача виходячи з наступного розрахунку: 288750,00 гривень заборгованість за несплачену половину суми оренди протягом 105 місяців з дня укладення договору, 43212,33 грн. -3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та 164298, 75 грн. втрати від інфляції.

У судовому засіданні представники позивачки підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, вважаючи що надане повідомлення про припинення договору не є належним доказом, посилання представника третій особи про отримання грошей за договором оренди не доведено належними та достовірними доказами.

Відповідач у судове засідання не з`являвся та надав письмовий відзив в якому заперечував проти задоволення позову вважаючи що він не є належним відповідачем.

Від представника третій особи надійшли письмові пояснення щодо позову, які він підтримав у судовому засіданні, заперечуючи проти позовних вимог та наполягаючи на тому, що відповідач виконав умови договору до 31.12.2017 року, та повідомив третю особу як співвласника квартири про припинення дії договору з 01.01.2018 року.

2. Процесуальні дії у справі

Позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Одеси 26.06.2020 року та оплачена судовим збором у розмірі 4963,00 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.06.2020 року головуючим визначено Луняченко В.О.

Ухвалою суду від 10.07..2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Також ухвалою від 10.07.2020 року повернуто позивачці заяву про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 18.08.2020 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме та рухоме майно відповідача.

29.09.2020 року надійшов відзив від відповідача.

Відповідь на відзив надійшла до суду 28.10.2020 року.

Пояснення третій особи надійшли до суду 27.11.2020 року.

У зв`язку із зазначенням у рішенні суду від 16.11.2018 року у справі №522/16038/17 про наявність розписки щодо отримання ОСОБА_2 грошей від ОСОБА_4 по договору оренди за період з моменту укладення договору до 31.12.2017 року судом було запропоновано представнику позивача додатковий час для визначення правової підстави стягнення коштів та визначення кола відповідачів на що у підготовчому провадженні було заявлено про підтримку позову у існуючий редакції.

29.10.2020 року закрите підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та оцінка доказів

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2018 року по справі №522/16038/17 яка залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року були розглянуті позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 в якому позивачка просила суд: визнати довіреність, яка була видана нею на ім`я ОСОБА_2 в м. Москві 18.03.2010 року, недійсною з моменту укладення; стягнути з відповідача ОСОБА_2 збитки, що завдані у зв`язку з вчиненням дій за зазначеною довіреністю, у розмірі 793 300 грн.; визнати договори оренди квартири від 19.07.2012 року та від 01.03.2013 року, укладені між ОСОБА_3 , в особі представника за довіреністю ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно недійсними з моменту їх укладання; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_3 не отриману орендну плату за договором оренди квартири № 80а від 01.03.2013 року в розмірі 380 800 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 неотриману орендну плату за договором оренди квартири № 53 від 19.07.2012 року в розмірі 412 500 грн.; стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 заборгованість за цільовими внесками з квартири в розмірі 89 514,42 грн. та солідарно моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням суду у позові було відмовлено у повному обсязі.

За змістом рішення суду під час розгляду справи №522/16038/17 судом було встановлено, що з 03 жовтня 1998 року ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу проведений запис про шлюб № 1291, Гагарінським відділом ЗАЦС м. Москви.

Позивач та відповідач ОСОБА_2 є власниками наступного нерухомого майна в Україні в місті Одесі: 1.Квартира АДРЕСА_1 ; 2.Квартира АДРЕСА_2 ; 3.Квартира АДРЕСА_3 ; 4.Квартира АДРЕСА_3 ; 5.Квартира АДРЕСА_4 ; 6.Квартира АДРЕСА_4 ; 7.Нежитлове приміщення комори АДРЕСА_5 ; 8.Нежитлове приміщення комори АДРЕСА_6 ; 9.Нежитлове приміщення комори АДРЕСА_7 .

Рішенням Нікулінського районного суду м. Москви від 20 квітня 2016 року шлюб, зареєстрований 03.10.1998 року Гагарінським відділом РАЦС м. Москви, актовий запис № 1291 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було розірвано. Рішення набрало чинності 06.02.2017 року, сторонами отримано Свідоцтво про розірвання шлюбу. У зазначеному рішенні встановлений факт що подружжя проживали разом та вели спільне господарство до 14.04.2015 року.

Довіреністю від 18 березня 2010 року, посвідченою нотаріусом міста Москви Шамба Нарізою Тарасівною, ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_2 , зокрема, керувати, користуватися та розпоряджатися всім майном, що їй належить, з чого б воно не складалось і де б воно не знаходилось, право укладати всі дозволені законом угоди, у тому числі з нерухомим майном, зокрема: продавати, купувати, обмінювати, здавати в оренду, закладати, приймати під заставу, приймати в дар, визначати всі умови угод на власний розсуд; отримувати де б то не було належне майно, гроші від усіх фізичних та юридичних осіб, а також сплачувати податки, збори та інші платежі.

Довіреність була видана строком на 3 (три) роки без права передоручення вказаних повноважень третім особам.

ОСОБА_3 07.07.2017 року приїхала до м. Одеси з метою перевірки стану свого нерухомого майна, поточного ремонту, сплати необхідних платежів, скасування заповіту, який був складений на користь колишнього чоловіка, тощо. Оскільки місцем її реєстрації в м. Одесі є квартира АДРЕСА_1 , позивач мала намір проживати саме в цій квартирі. 08.07.2017 року позивачці стало відомо, що в квартирах , співвласником яких вона є, перебувають невстановлені особи, які перешкоджали у користуванні нерухомістю, не відчиняли двері, у зв`язку з чим вона повідомила про ці факти правоохоронні органи. До приїзду співробітників поліції до квартири АДРЕСА_8 прибули двоє чоловіків, та жінка, яка представилася адвокатом. Вони «довели до відома позивачки», що існують договори оренди спірних квартир, які були укладені від імені ОСОБА_3 її колишнім чоловіком, зокрема з відповідачем ОСОБА_4 , стосовно спірної квартири.

ОСОБА_4 надав до правоохоронних органів розписку ОСОБА_2 про отримання грошей за оренду кв. АДРЕСА_1 до 31.12.2017 року.

Також позивачка пояснила, що останній раз вона була в квартирах в жовтні 2014 року, ключі від усіх квартир були у відповідача ОСОБА_2 , квартири надавались в оренду періодично на короткі терміни.

Згідно ч.4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду від 10.04.2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.02.2020 року, у справі 522/5302/16ц, поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 у приватну власність виділено, зокрема, квартиру АДРЕСА_1 , з припиненням права спільної сумісної власності.

19.07.2012 року, між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , в інтересах якої виступав ОСОБА_2 за довіреністю від 18.03.2010 року, як власниками приміщення - орендодавцями, з одного боку, та ОСОБА_4 як орендарем, з іншого боку, укладено у простий письмової формі договір оренди квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.1. Договору строк оренди - 35 місяців, відповідно до п. 1.5. - строк оренди автоматично продовжується на той самий строк, якщо сторони не виявлять бажання припинити дію договору до закінчення строку дії цього договору.

Відповідно до п. 1.2 Договору оренди від 19.07.2012 року, за згодою сторін договором встановлюється плата за оренду квартири в розмірі 5500,00 гривень на місяць до складу якої включено комунальні платежі, витрати на обслуговування й ремонт будинку й квартири, витрати по оплаті комунальних і інших послуг.

Пунктом 1.3 Договору сторони визначили, що повна сума за весь період користування квартирою сплачується наперед (авансовими платежами) протягом десяти днів з моменту укладення договору. За домовленістю сторін оплата за користування квартирою здійснюватися за кожен місяць окремо.

Строк оренди може бути скорочений лише за письмовою згодою сторін. Строк оренди автоматично продовжується на той самий строк, якщо сторони не виявлять бажання припинити дія договору до закінчення дії цього договору ( п.1.5 ).

У пункті 5.1 Договору сторони передбачили , що договір може бути розірваний однією із сторін тільки після письмового повідомлення іншої сторони про розірвання договору за 120 днів до закінчення строку дії цього договору.

Згідно наданого представником третій особи одночасно із письмовими поясненнями копією повідомлення від 20 серпня 2017 року ОСОБА_4 на підставі умов п. 5.1 Договору оренди повідомив про розірвання договору з 01 січня 2018 року.

4. Норми права , якими врегульовані спірні правовідносини

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за договором врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК).

Частинами першою та другою статті 16 ЦК визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно ч.1,3 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ( ч.1 ст. 627 ЦК).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст. 628).

Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом ( ч.1 ст. 651 ЦК).

За змістом ч.1 ст. 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму ( ч.1 ст. 762 ЦК).

Частина першою статті 763 ЦК визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором ( ст. 764 ЦК).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ч.1 ст. 509 ЦК).

Як визначено у ч.1,2 ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом ч.1,3,4 ст. 542 ЦК у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний із кредиторів має право пред`явити боржникові вимогу у повному обсязі. До пред`явлення вимоги одним із солідарних кредиторів боржник має право виконати свій обов`язок будь-кому із них на свій розсуд. Виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів. Солідарний кредитор, який одержав виконання від боржника, зобов`язаний передати належне кожному з решти солідарних кредиторів у рівній частці, якщо інше не встановлено договором між ними.

Частинами першою та третьою статті 545 ЦК визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( ч.1 ст. 610 ЦК).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. Обґрунтування мотивів рішення суду с оцінкою аргументів сторін

Предметом розгляду даної справи є спір між одним із солідарних орендодавців ( їх права та обов`язки як власників спільного сумісного майна не відокремлені у договорі оренди ) та орендатора щодо виконання зобов`язань за договором оренди нерухомого майна від 19.07.2012 року.

Зазначений договір визнаний дійсним рішенням суду від 16.11.2018 року по справі №522/16038/17 та таким чином підтверджено наявність відповідних повноважень у співвласника який діяв від імені іншого.

Таким чином по відношенню до орендатора як боржника по зобов`язанню здійснити орендну плату співвласники виступають солідарними кредиторами.

Як зазначено у ч.3 ст. 542 ЦК виконання боржником свого обов`язку одному із солідарних кредиторів у повному обсязі звільняє боржника від виконання решті солідарних кредиторів.

Визначений у договорі оренди строк користування приміщенням у 35 місяців сплив 19.06.2015 року, та як було встановлено орендатор залишився користуватись квартирою, що підтверджує факт продовження дії договору на наступні 35 місяців ( договір при відсутності письмових змін продовжує свою дію на той самий строк що укладався ) тобто до 19.05.2018 року.

Як встановлено у судовому засіданні орендатор виконав умови договору по сплаті орендної плати до 31.12.2017 року, що підтверджено переданої орендатором до правоохоронних органів розписки та пояснень наданих представником солідарного кредитора по договору оренди у даному судовому розгляді.

Враховуючи вищенаведене суд вважає що за визначений період дії договору оренди квартири АДРЕСА_1 з 19.07.2012 року по 31.12.2017 року орендатор виконав свої обов`язки по сплаті орендної плати у повному обсязі а тому вимоги позивача, як солідарного кредитора по зазначеному договору, щодо додаткового стягнення половини суми орендної плати є такими ще не мають правового обґрунтування.

Після отримання орендної плати одним із солідарних кредиторів у нього виникають правовідносини пов`язані із передачею належного іншому солідарному кредитору. В даному випадку враховуючи що солідарними кредиторами є подружжя то їх правовідносини врегульовані Сімейним кодексом України, щодо спільного майна подружжя. Враховуючи відсутність відповідних вимог у даної справі, та небажання сторони позивача на уточнення правових підстав стягнення грошей та зміни кола відповідачів, а також той факт, що у відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи в межах заявлених вимог, дані правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не можуть бути предметом розгляду даної справи.

У судовому засіданні стороною позивача не було доведено факту продовження користування квартирою орендатором після 31.12.2018 року, так як єдині докази неможливості потрапляння позивачки до квартири датовані 2017 роком.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином позивачем не обґрунтовано правові підставі для стягнення грошей за період з 19.07.2012 року по 31.12.2017 року, не доведено факту продовження дії договору оренди після 19.05.2018 року та взагалі факт користування квартирою відповідачем після 31.12.2017 року, а тому суд приходить до висновку, що у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по договору оренди від 19.07.2012 року слід відмовити у повному обсязі.

6.Розподіл судових витрат

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК ).

Факт відмови у задоволені позовних вимог у повному обсязі є підставою для відмови у стягнення на користь позивача понесених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ) до ОСОБА_4 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_10 ), третя особа ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_9 ) , про стягнення заборгованості у розмірі 496 261,08 грн., за договором оренди від 19.07.2012 року між діючим від імені позивачки по довіреності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 04.01.2021 року.

Суддя Луняченко В. О.