ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4438/20 Справа № 204/9109/18 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні

позову Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2020 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про забезпечення позову, у якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме: паркувальні місця та нежитлові приміщення, оскільки в провадженні суду перебуває зазначена справа та розмір заборгованості є значною, крім того кредитні зобов`язання за кредитними договорами відповідачами не виконуються протягом тривалого часу, також зазначає, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробить неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з тим, що існує велика ймовірність відчуження цього майна на користь третіх осіб або здійснення інших дій, що значно зменшить вартість майна.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі АТ "Райффайзен Банк Аваль", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та ухвалення нового судового рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не вказано відомостей, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як установлено судом апеляційної інстанції, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що розмір заборгованості є значним, крім того кредитні зобов`язання за кредитними договорами відповідачами не виконуються протягом тривалого часу, також зазначав, що заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, у зв`язку з тим, що існує велика ймовірність відчуження цього майна на користь третіх осіб або здійснення інших дій, що значно зменшить вартість майна.

Предметом позовних вимог є, зокрема, стягнення достроково заборгованості за відсотками за період з 01.08.2017 року по 29.08.2018 року, що становить 31 098 доларів США 44 центи солідарно зі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як убачається з матеріалів справи, паркувальне місце АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, ВМХ № 145827 реєстр № 692, 05.07.2010, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. (а.с.11); паркувальне місце АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, ВМХ № 145830 реєстр № 685, 05.07.2010, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Барабаш Ю.В. (а.с.11 зворот); нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, площею 129,1 кв.м., належить ОСОБА_2 на підставі б/н 06.07.2010 Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, б/н 30.09.2010 Ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська (а.с.12).

На обгрунтування заявленого клопотання позивачем були надані звіти про оцінку майна: паркувального місця АДРЕСА_1 , вартість якого - 318 800 грн. та паркувального місця АДРЕСА_3 , вартість якого - 326 600 грн. (а.с.13-14).

Проте, заявником не було надано доказів щодо оцінки нежитлового приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_4, площею 129,1 кв.м. та належить ОСОБА_2 на підставі б/н 06.07.2010 Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, б/н 30.09.2010 Ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Крім того, колегія суддів, враховує, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості також зі ОСОБА_1 , який є позичальником, проте заявником не ставилося питання щодо забезпечення позову стосовно зазначеної особи, а лише щодо ОСОБА_2 , який є поручителем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, а також заходи забезпечення позову, які просить обрати заявник, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Проте, колегія суддів приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що заходи забезпечення позову, які просить обрати заявник є співмірними із заявленими позивачем вимогами та невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

Крім того, ненадання суду доказів щодо оцінки всього нерухомого майна, щодо якого заявник просить обрати захід забезпечення позову у вигляді арешту, позбавляє суд дати оцінку заявленим вимогам про забезпечення позову на предмет їх співмірності із заявленими позовними вимогами.

Також, колегія суддів враховує, що оскільки арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном, тому, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.

А заявником не надано додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Таким чином, висновки суду першої інстанції є вірними, відповідають вимогам закону і підтверджуються виділеними матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2020 року позовну заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 014/139298/3175/73 від 01 листопада 2007 року станом на 29 серпня 2018 року в сумі 31 098.44 доларів США, еквівалентно 872 349 грн. 09 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 01 серпня 2017 року по 29 серпня 2018 року.

Вирішено питання стосовно судових витрат.

Тобто, на теперішній час судом першої інстанції вже розглянута справа по суті.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко