КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1997/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Саліхова В.В. , Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва, постановлену під головуванням суді Піхур О.В. 09 серпня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства "Міський магазин" Департаменту промислової власності та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання наказу незаконним, визнання дій неправомірними відшкодування шкоди,-

встановив:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на те, що предмет позовних вимог носить цивільний характер і об`єднання двох вимог обґрунтовано необхідністю захисту порушеного права.

У відзиві на апеляційну скаргу КП "Міський магазин" Департаменту промислової власності та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посилається на законність висновків суду про підвідомчість справи суду адміністративної юрисдикції.

У відзиві на апеляційну скаргу Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) посилається на законність висновків суду про підвідомчість справи суду адміністративної юрисдикції.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи убачається, що в серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати незаконним наказ Департаменту промисловості та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 25 січня 2018 року №9-з "Про демонтаж (переміщення) самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібної роздрібної торгівельної мережі" в частині п.310 до вказаного наказу;

- визнати протиправними дії Комунального підприємства "Міський магазин" Департаменту промислової власності та розвитку підприємництва Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу (переміщення) 04 травня 2018 року транспортного засобу "ДЖАК", номерний знак НОМЕР_1 , 2007 року випуску;

- стягнути з відповідачів солідарно 15000 грн. на відшкодування майнової шкоди.

Вимоги обґрунтовані незаконністю дій відповідачів під час реалізації повноважень з питань дотримання правил благоустрою, внаслідок яких він також поніс витрати в розмірі 15000 грн., пов`язані із оплатою за зберігання переміщеного транспортного засобу на платній автостоянці.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини носять публічний характер, відтак їх розгляд має здійснюватися судом адміністративної юрисдикції.

З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 20 та частини 4 статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України в редакції на дату постановлення ухвали юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 3 цієї статті визначено, що адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Згідно із визначенням термінів (стаття 4 КАС України):

публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи ( пункт 2 цієї статті) ;

суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг ( пункт 7 цієї статті).

Відповідно до статті 5 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Згідно із іншими положеннями цього Закону питання благоустрою населених пунктів відносяться до позитивних зобов`язань держави, направлених на правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.

Відтак слід дійти висновку, що сфера регулювання носить публічний характер, у зв`язку із чим вимоги про визнання незаконними та протиправними дій у сфері благоустрою носять характер публічного спору.

Вимоги про відшкодування 15000 грн. матеріальної шкоди за зберігання переміщеного автомобіля на платній автостоянці, позивач пов`язує із неправомірними, на його думку, діями відповідачів.

Згідно частини 5 статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди за своєю природою є цивільними, відтак спір належить вирішувати в порядку цивільного судочинства, відхиляються колегією суддів, оскільки ці вимоги позивач пов`язує із діями відповідачів, правомірність яких ним оспорюється.

Отже за суб`єктним складом та предметом спору убачається, що спір носить характер публічно-правового, відтак його розгляд належить до повноважень суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 09 серпня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Саліхов

В.В. Соколова