ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року м. Херсон

Справа №649/377/20

Провадження № 22-ц/819/1570/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гапоненка Р.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 10 грудня 2013 року ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», де заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

Своїм підписом у заяві позичальник підтвердив, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою» та Тарифами Банку, які опубліковані на сайті банку http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає укладений між сторонами кредитний договір.

В порушення взятих на себе зобов`язань позичальник умови договору належним чином не виконував, у зв`язку з чим допустив утворення заборгованості, яка станом на 31 березня 2020 року становить 85308,19грн., яка складається з: 847,58грн. заборгованість за кредитом, 78180,03грн. - заборгованість за процентами; 1742,09грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 4038,49грн. штраф (процентна складова) та судові витрати по справі, які банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено, у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Не погодившись з рішенням суду від 03 вересня 2020 року, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що позичальник, підписавши анкету-заяву фактично підтвердив, що ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а отже погодився з укладенням договору приєднання. При цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Зокрема зазначив, що у поданій ним анкеті- заяві відсутня відмітка банку про те, який саме пакет послуг він обрав, його не було повідомлено, які саме Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, а також Тарифи банку будуть застосовані, у зв`язку з чим заявлена до стягнення банком заборгованість є необґрунтованою, оскільки її розмір та порядок нарахування між ним та позивачем не був погоджений.

Також вказав, що якщо врахувати вимогу АТ КБ «Приватбанк» про щомісячне погашення заборгованості, то перебіг строку позовної давності почався з листопада 2016 року (з дня порушення строку сплати заборгованості за кредитом) та закінчився у листопаді 2019 року.

Платіж, здійснений 12 жовтня 2018 року у розмірі 147,90грн., що спрямований на погашення боргу, ним не сплачувався, оскільки вказана сума була автоматично списана банком з його картки, а отже, не свідчить про визнання боргу.

Звернувшись з позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором у травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» пропустив, передбачений встановлений законом, трирічний строк позовної давності, у зв`язку з чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 10 грудня 2013 року відповідач ОСОБА_1 , з метою отримання банківських послуг, звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», де заповнив і підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами.

У заяві ОСОБА_1 зазначив про свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» станом на 31 березня 2020 року становить 85308,19грн., яка складається з: 847,58грн. заборгованість за кредитом, 78180,03грн. - заборгованість за процентами; 1742,09грн. заборгованість за пенею, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. умов і правил надання банківських послуг: 500,00грн. штраф (фіксована частина), 4038,49грн. штраф (процентна складова).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 10 грудня 2013 року, останній користувався кредитними коштами, періодично сплачував заборгованість за кредитом та процентами за його користування, інші платежі (а.с. 7-11).

Відповідно до наданої представником позивача виписки з рахунку відповідача, платежі за кредитним договором здійснені відповідачем 20.12.2013 року, 11.01.2014 року, 22.01.2014 року, 10.02.2014 року, 26.05.2014 року, 10.07.2014 року, 20.10.2016 року 12.10.2018 року та 15.10.2018 року.

Пунктом 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до діючих норм цивільного законодавства строк позовної давності застосовується відносно певного зобов`язання, в даному випадку відносно виниклої кредитної заборгованості. Оскільки строк позовної давності це строк, в межах якого банк може звернутися для захисту свого порушеного права у зв`язку з порушенням строків виконання зобов`язань по поверненню кредитних коштів.

Дійсно, відповідач в своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» від 10 грудня 2013 року на отримання кредитної картки із встановленим лімітом кредитних коштів, підписав пункт, відповідно до якого він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Також, зазначено, що своїм підписом відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в ПриватБанку (а.с. 14).

Разом з тим, долучені до позовної заяви банком Витяг з тарифів, Умови та Правила надання банківських послуг підпису позичальника не містять, а отже посилання позивача про те, що відповідач з ними ознайомився та погодився на увагу не заслуговують.

Не надано також й достовірних доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи анкету-заяву позичальника.

Згідно положень ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Матеріали справи не містять договору про збільшення строку позовної давності за спірним кредитним договором, в той час, як п.п.п 1.1.7.31 Умов, згідно якого позовна давність встановлюються в 50 років та стосується вимог банка про повернення кредиту, сплати процентів за використання кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, міститься в умовах, які не підписані відповідачем (позичальником).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даних правовідносинах необхідно керуватись нормами закону, які визначають загальний строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно (невизначених) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його участю чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь - які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку, останнє погашення заборгованості за договором, здійснене ОСОБА_1 20 жовтня 2016 року у розмірі 312,00грн.

Достовірно встановлено, що платежі у розмірі 147,90грн. та 10,01грн. від 12 та 15 жовтня 2018 року відповідно, були проведені банком шляхом автоматичного списання коштів з рахунку боржника на погашення заборгованості за кредитом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2018 року в справі №161/15679/15-ц (провадження № 61-765св18) міститься висновок по застосуванню частини першої статті 264 ЦК України та вказано, що з тлумачення цієї норми слідує, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями зобов`язаного суб`єкта (боржника). При цьому не виключається й випадку коли переривання перебігу позовної давності буде відбуватися внаслідок визнання боргу, що здійснюється іншими суб`єктами, якщо на це була виражена воля боржника. Тобто коли боржник виражає свою згодою чи уповноважує на це відповідного іншого суб`єкта.

Виходячи з наведеного, автоматичне списання банком коштів з рахунку відповідача в рахунок погашення заборгованості за кредитом не може свідчить про визнання ним свого боргу та слугувати підставою для переривання позовної давності так як доказ того, що таке списання відбулося за згодою останнього позивачем суду не надано.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2020 року в справі №442/5498/16-ц (провадження №61-37554св18).

Згідно матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом 05 травня 2020 року, тобто після спливу строку позовної давності звернення до суду.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав спливу строку позовної давності, про застосування якої було заявлено відповідачем у справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Великолепетиського районного суду Херсонської області від 03 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно ст.389 ч.3 п.2, ст.19 ч.6 п.1 ЦПК України.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько