ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8656/20 Справа № 215/4404/20 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 215/4404/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Коноваленком М.І. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук І.В., звернулась до суду з позовом до до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПРАТ «ПІВНГЗК») про стягнення моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання нею виробничої травми, що потягло за собою втрату професійної працездатності. Висновком МСЕК у 2000 році їй було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20 % за трудовим каліцтвом, з наступним переоглядом 01.12.2001. При повторних переоглядах у 2002 - 2019 роках, відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінилась.

При повторному переогляді, 12.09.2018 року позивачці було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 % з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2020 року, з наступним переоглядом 01.11.2020 року.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 94 460,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у розмірі 40 000,00 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПРАТ «ПІВНГЗК» на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук І.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивачки, просить збільшити її розмір до заявленого нею у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивачки та принципу розумності, виваженості і справедливості. Також, просить врахувати, що внаслідок отриманої травми та значної втрати професійної працездатності, позивачка не має змоги вести звичне життя. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивачка, внаслідок отриманої травми, позбавлена можливості реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушена залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя, навіть при пересуванні та виконанні робіт по господарству позивачка систематично відчуває біль у травмованій нозі, на теперішній час стан її здоров`я не відновлений, негативні зміни у її житті довготривалі.

При цьому, наводить в апеляційній скарзі, як приклад, Постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, якою з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнуто 275 000 гривень, за умови, що позивачем втрачено 100 % професійної працездатності.

Також, на постанову Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № 522/3388/18, якою визнано розумним, виваженим та справедливим грошове відшкодування моральної шкоди у сумі 233 000 грн., яке стягнуто з відповідача-роботодавця на користь позивача за умови втрати ним 75% професійної працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу не надано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 09.04.1998 року по 29.04.2011 року та з 04.06.2018 року по 28.12.2018 року, з 04.01.2019 року по 30.09.2019 року працювала учеником каменяра, мулярем, бетонярем, клеїльником ВАТ ПівнГЗК, ПАТ ПівнГЗК, правонаступником яких є відповідач ПРАТ «ПІВНГЗК»(а.с. 36-42).

30.09.2019 року позивачка звільнена у зв`язку з закінченням строку трудового договору на підставі ст. 36 КЗпП України (а.с. 40).

11.05.2000 року, близько 09:50 хв., з позивачкою стався нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Виконуючи свої трудові обов`язки на посаді каменяра, ОСОБА_1 , знаходячись на загальнобудівельній дільниці № 2 ремонтно-будівельного управління ВАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», внаслідок нещасного випадку отримала тілесні ушкодження, а саме: «закритий трьохщиколотковий перелом правої гомілки зі зміщенням, закритий перелом литкової кістки» ( а.с.28-30).

Відповідно Акту від 15.05.2000 року про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, нещасний випадок стався під час виконання позивачкою своїх трудових обов`язків (виконувала перетирання і штукатурку стін будівлі), настил риштування перекинувся і ОСОБА_1 впала разом з настилом вниз з висоти 2,5м., в результаті чого отримала тілесні ушкодження. Винними особами, крім позивачки, було визнано представників роботодавця (службових осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ), які не забезпечили дотримання трудової дисципліни підлеглим працівником.

Висновком МСЕК від 28.11.2000 року ОСОБА_1 було первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 20 % за трудовим каліцтвом, з наступним переоглядом 01.12.2001 року (а.с. 12).

При повторних переоглядах у 2002 - 2019 роках відсоток втрати професійної працездатності не змінювався.

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 12.09.2018 року, позивачці було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 20 % з 01 грудня 2018 року по 01 грудня 2020 року за трудовим каліцтвом у 2000 році, з наступним переоглядом 01.11.2020 року.

Спір виник з приводу відшкодування роботодавцем моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок нещасного випадку на виробництві при виконанні трудових обов`язків.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачкою під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених Законом України «Про охорону праці», для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пунктах 1 - 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. N 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров`я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", Закону України від 14 жовтня 1992 р. N 2694-XII "Про охорону праці", КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Оскільки позивачці первинно висновком МСЕК встановлено стійку втрату професійної працездатності 28.11.2000 року, тобто встановлено наявність ушкодження здоров`я на виробництві, що надало їй право на відшкодування моральної шкоди роботодавцем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що до правовідносин сторін мають застосовуватися Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджені Постановою КМУ №472 від 23.06.1993 року (з наступними змінами).

У відповідності до положень п.11 цих Правил моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року,було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості.

Такий підхід цілком узгоджується з положенням ст. 83 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року, про те, що позовна давність не поширюється, зокрема, на вимоги, які випливають з порушення особистих немайнових прав, крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постановах Верховного Суду України № 6-156цс14, № 6-188цс14 та № 6-207цс14від 24 грудня 2014 року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі станом на час розгляду справи становить 4 723 00 грн., тобто мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, який відповідає 100% стійкої втрати працездатності, дорівнює 23 615,00 грн., а максимальний - 944 600,00 грн.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона, на теперішній час, втратила професійну працездатність у розмірі 20%. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачці ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивачки щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з виробничою травмою, позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила професійну працездатність у розмірі 20 %. Після втрати працездатності, у позивачки змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, незважаючи на постійні курси лікування покращення в стані здоров`я відсутнє.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивачки, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, внаслідок отриманої виробничої травми, характер отриманої травми, відсоток втрати позивачкою професійної працездатності у розмірі 20%, стан здоров`я потерпілої, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 40 000,00 грн. до 60 000,00 грн., що не перевищує граничного розміру, встановленого п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Так, відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з відповідача ПРАТ «ПІВНГЗК», на користь держави, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261,20 грн. за подання позивачкою апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ч.1 ст.369, ст. 374, п.2 ч.1 ст.376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Меланчук Ігор Віталійович, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 з 40 000,00 гривень до 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» за подання апеляційної скарги позивачкою на користь держави судовий збір у розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривень 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий:

Судді: