Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2020 Справа №607/28990/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванка О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

учасників справи

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третя особа Недокус В. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивачем викладено, що посадовою особою органу державної влади - Тернопільською районною державною адміністрацією видано незаконне розпорядження в результаті чого, на підставі судових рішень в позивача витребувано та зобов`язано повернути належну йому земельну ділянку, яка була добросовісно набута ним за договором купівлі-продажу. Тому позивачу заподіяно матеріальну шкоду державою Україною в особі органу виконавчої влади у розмірі вартості земельної ділянки.

У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та стягнути зДержавної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 99 660 грн. та судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити.

Представником відповідача Тернопільської районної державної адміністраціїподано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що позивач набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі правочину - договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.09.2014 з громадянином ОСОБА_4 , який є чинним та недійсним не визнавався, тобто правовідносини з приводу набуття права власності на спірну земельну ділянку, передачі грошових коштів в сумі, і означеній в позові, виникли між двома фізичними особам, а не між позивачем та державою в особі Тернопільської районної державної адміністрації. Позивач є добросовісним набувачем земельної ділянки від іншої фізичної особи.

Правовідносини з приводу набуття права власності на земельну ділянку саме на підставі неправомірного рішення державного органу виникли у попереднього власника ОСОБА_4 . Отже, за таких обставин відсутні підстави вважати, що між державою в особі Тернопільською районною державною адміністрацією та позивачем безпосередньо виникли відносини з приводу набуття останнім права на спірну земельну ділянку, а відтак між сторонами відсутній склад деліктного правовідношення та відсутні підстави для задоволення позову.

Відтак, Позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права за наявності у нього правовідносин купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_4 , відповідний Договір купівлі-продажу на даний час є чинним, не визнаний недійсним і грошові кошти за договором були передані позивачем саме ОСОБА_5 . Оскільки правовідносин з приводу набуття права власності на земельну ділянку виникли між двома фізичними особами на підставі договірних правовідносин, а не між позивачем і безпосередньо державою і саме між сторонами цих договірних правовідносин мають вирішуватись всі спірні питання. Безпосередні правовідносини щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку з державою виникли в попереднього власника ОСОБА_4 , і якого в подальшому відчужив земельну ділянку ОСОБА_3 . За таких обставин, при наявності договірних правовідносин між фізичними особами - сторонами за відповідними правочинами відсутні підстави вважати про

наявність деліктних правовідносин між позивачем і державою. Додатково зазначаємо, що позивач не позбавлений можливості пред`явити вимоги щодо відшкодування завданих збитків до продавця товару відповідно до ст. 1 ЦК України, що буде вважатися справедливою сатисфакцією. Тому просить відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову.

Представником відповідача Державної казначейської служби України подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що Державна казначейська служба України вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_6 щодо стягнення на її користь понесеної матеріальної шкоди, слід відмовити у їх задоволенні, оскільки вказані вимоги є не обґрунтованими, факт понесення шкоди, на яку посилається позивач у позовній заяві не підтверджений жодними доказами, не підтверджено наявність причинно-наслідкового зв`язку. Відповідач жодної шкоди не заподіяв, а тому просить відмовити у позові.

У судове засідання представник відповідача Державної казначейської служби Українине з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язанні повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суд про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Приймаючи до уваги вимоги ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не з`явився у судове засідання, а тому суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Позивачем не подано відповідь на відзив відповідачів.

Представник третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав позов та просить його задовольнити.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду призначено оціночно-земельну експертизу та зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12 травня 2010 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 509 про надання ОСОБА_4 дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради.

На замовлення ОСОБА_4 . Товариством з обмеженою відповідальністю «Геоземсервіс» розроблено проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.

13 березня 2011 року рішенням сесії Тернопільської районної ради № 83 погоджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки.

14 червня 2012 року рішенням 43-ої сесії 5-ого скликання Тернопільської обласної ради № 1375 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради» затверджено проект землеустрою щодо встановлення меж адмінутворення села Ступки на території Ступківської сільської ради загальною площею 724,12 га.

10 грудня 2012 року головою Тернопільської районної державної адміністрації прийнято розпорядження № 1328-од про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради.

27 листопада 2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Тернопільського районного управління юстиції прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 за ОСОБА_4 і видано свідоцтво про право власності № НОМЕР_1 .

01 вересня 2014 року ОСОБА_4 земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0910 відчужив ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Бриксою Т. І.,

23 жовтня 2014 року право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно з висновком експерта за результатами судової земельно-технічної експертизи від 13 березня 2015 року № 1332/14-22 проведеної в межах кримінального провадження № 0000658 від 11 листопада 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України (далі - КК України) (незаконне надання у власність посадовими особами Тернопільської РДА земельної ділянки площею 0,64 га ОСОБА_4 ) вартість земельної ділянки площею 0,64 га в межах населеного пункту села Ступки складала 57 216 грн.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 28 січня 2016 року у справі № 607/7137/15-к про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 367 КК України, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника начальника Управління Держкомзему у Тернопільському районі та виконуючи обов`язки начальника Управління, 15 серпня 2012 року на засіданні комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації землеустрою, діючи відповідно до пункту 13 Типового положення про комісію з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1420 як уповноважений на підписання та скріплення печаткою відповідних висновків представник Управління Держкомзему у Тернопільському районі та будучи відповідно до пункту 14 вказаного Положення головою даної комісії, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, підписала та завірила гербовою печаткою висновок № 597, яким вирішено погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,64 га у власність ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства на території Ступківської сільської ради (за межами населеного пункту).

Відповідно до частини шостої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 25 жовтня 2017 року № 669/17-22, проведеної експертом ОСОБА_8 у ході розгляду цієї справи, земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0910, станом на момент погодження (15 серпня 2012 року) ОСОБА_4 комісією проекту землеустрою та на день прийняття (10 грудня 2012 року) Тернопільською РДА розпорядження про його затвердження, оформлення права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку, знаходилася в межах населеного пункту села Ступки. Одночасно, з причини відсутності затвердженого станом на 2010 рік проекту встановлення меж села Ступки, експертом не надано відповіді на питання, чи знаходилася вказана земельна ділянка в межах села Ступки станом на час видачі головою Тернопільської РДА розпорядження від 12 травня 2010 року № 509.

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області рішенням від 03 жовтня 2018 року, справа №607/7051/15, визнано незаконним та скасувано розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнав незаконним та скасував розпорядження голови Тернопільської РДА від 10 грудня 2012 року № 1328-од, яким затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради. Визнав недійсним свідоцтво про право власності за ОСОБА_4 на нерухоме майно земельну ділянку від 27 листопада 2013 року № 13501228, кадастровий номер :01:001:0910. Витребував з незаконного володіння ОСОБА_2 та зобов`язав повернути земельну ділянку площею 0,64 га на користь держави в особі Ступківської сільської ради вартістю 57 216,00 грн.

Тернопільський апеляційний суд постановою від 04 квітня 2019 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження голови Тернопільської РДА від 12 травня 2010 року № 509 про складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,64 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту на території Ступківської сільської ради скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовив. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 жовтня 2018 року у нескасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової оціночної земельної експертизи від 27 квітня 2020 року, №342/20-22, ринкова вартість земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0910, у с. Ступки Тернопільського району Тернопільської області, для ведення особистого селянського господарства, на момент проведення експертизи становить 99 660 грн.

Суд не погоджується з аргументами позивача про заподіяну йому шкоду, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У випадку відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Наведена норма є спеціальною, тобто у ній передбачені особливості відшкодування шкоди, які відрізняють її від загальних правил деліктної відповідальності.

До таких особливостей відноситься: суб`єктний склад завдавачів шкоди, завдання шкоди при здійсненні владно-адміністративних повноважень органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим та органів місцевого самоврядування.

Якщо шкода завдається не у сфері владно-адміністративних відносин, а у господарський або технічній діяльності органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування, вона відшкодовується не за правилами статті 1173 ЦК України, а на загальних підставах (стаття 1166 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 521/2354/17 (провадження 61-31413св18).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто при вирішенні спору про відшкодування шкоди суду слід встановити: наявність заподіяної позивачу шкоди, протиправність діяння відповідача, наявність причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року в справі № 459/2505/16 (провадження 61-14731св18).

Підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Збитками, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом установлено, що правовідносини з приводу набуття права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,64 га, для ведення особистого селянського господарства, на території Ступківської сільської ради, передачі грошових коштів ОСОБА_3 за вказану земельну ділянку та отримання їх ОСОБА_4 виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

При цьому, не виникало правовідносин щодо спірної земельної ділянки між ОСОБА_3 та Тернопільською районною державною адміністрацією, рішення якого з приводу передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_4 визнано неправомірними.

Таким чином, правовідносини з приводу набуття права власності на вказану земельну ділянку саме на підставі неправомірних рішень Тернопільської районної державної адміністрації виникли у попереднього власника ОСОБА_4 , а не у позивача.

Також позивач не звертався до ОСОБА_4 з приводу договору купівлі-продажу і грошових коштів за договором, які були ним передані ОСОБА_4 .

У зв`язку з цим, позивачем не доведено факту заподіяння йому відповідачами шкоди, наявності причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними рішеннями Тернопільської районної державної адміністрації та наслідками, зазначеними ним у позові.

Встановивши, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність усіх складових елементів, необхідних для цивільно-правової відповідальності відповідачів за наведеними вище статтями закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про стягнення із держави матеріальної шкоди.

За таких обставин, слід відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 6, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статями 23, 1173, 1174 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до Тернопільської районної державної адміністрації, Державної казначейської служби України, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Тернопільської районної державної адміністрації, місцезнаходження: майдан Перемоги, буд. 1, м. Тернопіль, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04058284.

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37567646.

Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 05 листопада 2020 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко