Справа № 466/7355/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Семків Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

справа № 466/7355/20

за участю представника позивача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 6000 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а також додаткових витрат в розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 23.02.2013 року сторони зареєстрували шлюб, який 05.07.2019 року рішенням Шевченківського районного суду м.Львова розірвано. Від шлюбу у них народилися: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Відповідач частково забезпечує матеріально дітей, однак таких коштів не достатньо на утримання дітей. На даний час позивач несе витрати на дітей у розмірі 12000 щомісячно, такі витрати у відповідності до вимог ст.181 Сімейного кодексу України слід розділити з відповідачем. Також зазначає, що несе додаткові витрати, спрямовані на розвиток дітей, які становлять 2000 гривень щомісячно, які підлягають стягнення з відповідача.

15.10.2020 року відповідач подав відзив-заперечення на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначає, що позов визнає частково, а саме готовий сплачувати аліменти на дітей у розмірі 1/3 частки від доходів на двох дітей разом. Окрім цього зазначає, що він добровільно надає щомісячно кошти у розмірі 2500 гривень, приймає участь у вихованні дітей, піклується про їх духовний та фізичний розвиток, понесені додаткові витрати розділяє з позивачем шляхом перерахунку коштів.

19.10.2020 представник позивача адвокат Бердар С.В. подав відповідь на відзив, у якому зазначає, що розмір аліментів, які б відповідач міг сплачувати у розмірі 5000 гривень ним вказувався у вайбеп-переписці з позивачкою, однак після подання позовної заяви відповідач зазначає, що достатньою є сума у розмірі 1/3 від доходу. Позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

28.10.2020 відповідач подав письмові додаткові пояснення, де зазначає, що має стабільний офіційний дохід, оскільки працевлаштований, додаткових доходів немає. Окрім цього, допомагає дружині у вихованні дітей як матеріально, так і сприяє фізичному та духовному розвитку дітей, також у вихованні дітей допомагає і мама відповідача, бабуся дітей. Зазначає, що діти фізично здорові, а тому додаткових витрат не потребують. Позов визнає частково, просить стягувати аліменти у розмірі 1/3 від доходу.

Ухвалою від 25.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Позивач в судове засідання не прибула, однак делегувала свої повноваження представнику Бердар С.В., який діє на підставі ордеру серії ВС №1038417 /арк. спр.16/.

Будучи в судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просив позов задовольнити.

Відповідач та представник відповідача адвокат Сукмановської Н.С., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та здійснення представництва від 07.10.2020 року в судовому засіданні частково заперечили позовні вимоги щодо розміру стягнених аліментів, вважають, що 6000 гривень завищений розмір, просять стягувати у розмірі 1/3 від усіх видів заробітку відповідача. Щодо додаткових витрат, то у задоволення таких позовних вимог відмовити. Просили вирішити питання судових витрат.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази суд приходить такого.

Суд встановив, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05.07.2019 року /арк.спр.6/.

Згідно свідоцтва про народження, копії яких долучені до матеріалів справи, в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /арк.спр.13-14/.

Суд встановив, що діти проживають разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки №23 від 23.09.2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 навчаються у закладі дошкільної освіти ясла-садок №2, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Широка,78 /арк.спр.15/.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 працює директором з матеріально-технічного постачання ТзОВ «Ферозіт», має постійний дохід /арк.спр.31/.

Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків із утримання малолітньої доньки.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законом або договором.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 зазначеної вище статті передбачено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України кожен з батьків повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок не залежить від матеріального становища батьків. Отже, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька.

Згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача діти проживають разом з матір`ю та перебувають на її утриманні. Також суд враховує: матеріальне становище платника аліментів - він є працездатним, працевлаштований, має стабільний дохід, протипоказань за станом здоров`я ним суду не надано, інші особи на його утриманні не перебувають.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву та доказів доданих до нього, відповідач не ухилявся від сплати аліментів, а навпаки прикладав всіх зусиль для належного здійснення свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей.

В судовому засіданні не заперечувався стороною позивача факт про те, що батько приймає участь у вихованні та утриманні дітей, діти періодично перебувають разом з батьком та бабусею, матір`ю відповідача, яка активно приймає участь у вихованні дітей/внуків. Тільки з вересня 2020 року діти перебувають з мамою. Однак, представник позивача не заперечив того факту, що батько з вересня 2020 кілька разів на тиждень забирає дітей з садочкаі вони проживають разом. Отже, батько проживаючи з дітьми також їх утримує матеріально та приймає активну участь у їх вихованні. Сторони також не заперечили, що за домовленістю між батьками, відповідач за жовтень перерахував позивачеві 2500 грн. на утримання дітей /арк.спр.44.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін те, що відповідач працездатний, працевлаштований, протипоказань до праці немає, приймає активну участь у вихованні дітей, а тому суд вважає за необхідне визначити щомісячний розмір аліментів, який відповідач зобов`язаний сплачувати на утримання дітей в розмірі 3000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Щодо стягнення додаткових витрат, то суд дійшов такого.

Відповідно до ч. 2ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Позивач як додаткові витрати зазначає, кошти, які вона витрачає у зв`язку з відвідуванням дітей закладу дошкільної освіти ясла-садок №2, відвідування танцювального гуртка, відвідування гуртків з розвитком здібностей дітей, відвідування стоматолога.

З долучених до матеріалів справи фотокопій з вайбер переписки сторін вбачається, що додаткові витрати на які вказує позивач компенсовували у розмірі половини понесених витрат відповідачем, про що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

До матеріалів справи позивач долучила фотокопії з дітьми у садочку, квитанцію для оплати за відвідування дошкільного закладу №2 за жовтень 2020 без доказу про таку оплату. Окрім цього в матеріалах справи міститься довідки про те, що діти відвідували дошкільний заклад, зокрема ОСОБА_7 відвідує дошкільний заклад з 04.09.2018 року по 10.09.2020 року: у 2019р. 65 днів, у 2020 році - 0 днів.

Позивач зазначає, що відвідування дошкільного закладу потребує додаткових витрат у розмірі 600 гривень, однак не надала належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Однак, позивач надав копії платіжок про оплату ним коштів як батьківська плата за жовтень 2020: отримувач ДЗ № 2 /арк.спр.76,77/, а тому необхідно відмовити в частині стягнення додаткових витрат.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно ст. 133 ЦПК України Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК Українирозмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 141 цього Кодексу.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, позивач заявила, що попередній /орієнтований/ розрахунок суми судових витрат з розглядом справи складає 5000 гривень, однак не надала такий розрахунок.

Відповідачем заявлено клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 6000грн. та подано детальний розрахунок наданих робіт із зазначеннм вартості, долучено квитанції та акт виконаних робіт.

Так, суд враховує положення частин першої і другої статті 134 ЦПК України про необхідність надання попереднього розрахунку судових витрат та не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може» відмовити, а не «відмовляє».

За таких обставин, суд дійшов, що витрати на правову допомогу, які понесли стронини залишити за ними.

З урахуванням наведеного суд вважає, що з відповідача необхідно стягувати на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітніх доньок ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 (три тисячі гривень) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в доход держави в сумі 840,80 гривень.

Керуючись ст.3,12,13,77,81, 141, 259, 263-266, 268, 430 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позовні вимоги задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітніх доньок ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 (три тисячі гривень) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за 1 місяць.

У задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат відмовити за недоведеністю.

Витрати на правову допомогу залишити за сторонами.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 в доход держави 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 коп.) судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (ос).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлений 02.11.2020.

Суддя П. С. Невойт