Постанова

Іменем України

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 638/13917/16-ц

провадження № 61-13674св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Десята Харківська державна нотаріальна контора,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2019 року в складі судді Омельченко К. О., ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Піддубного Р. М., Котелевець А. В., Тичкової О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Десятої Харківської державної нотаріальної контори та просила встановити факт того, що вона є рідною донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати її спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 , у зв`язку з чим вона звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Оскільки на час її народження її мати ОСОБА_6 та батько ОСОБА_5 не перебували в зареєстрованому шлюбі, в свідоцтві про народження її батьком вказано ОСОБА_7 за прізвищем матері, в зв`язку з чим державний нотаріус повідомив про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 .

Суд першої інстанції виходив з того, що досліджені в справі докази достовірно підтверджують спільне проживання матері позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і ведення ними спільного господарства до зачаття дитини та після її народження, спільне виховання дитини та визнання ОСОБА_5 батьківства відносно позивача, а тому наявні підстави для встановлення факту батьківства та визнання позивача відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька.

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про призначення у справі судової експертизи.

Призначено проведення генетичного тесту ДНК щодо визначення спорідненості (родинних зв`язків) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як рідними сестрами, проведення якої доручено товариству з обмеженою відповідальністю «Верітас Лаб».

Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що для з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року рішення Дзержинського районного міста Харкова від 18 березня 2019 року в частині визнання ОСОБА_1 спадкоємицею першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 скасовано, в задоволенні позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції надав належну оцінку зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Разом з тим, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання позивача спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька та відмовляючи в цій частині позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обраний ОСОБА_1 спосіб судового захисту шляхом визнання спадкоємицею першої черги не відповідає встановленим цивільним законодавством способам.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання представника позивача про призначення експертизи.

Касаційна скарга мотивована тим, що представник позивача в клопотанні просив призначити генетичну експертизу ДНК на спорідненість, однак апеляційний суд постановив призначити генетичний тест ДНК, що не передбачено цивільно-процесуальним законом.

До того ж уважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно зупинив провадження у справі, оскільки жодної обставини, що унеможливлювала розгляд справи, не існувало.

Також у листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині проведення генетичного тексту ДНК і відмовити в задоволенні клопотання про призначення генетичної експертизи, скасувати рішення Дзержинського районного міста Харкова від 18 березня 2019 рокуі постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року і направити справу в частині позовних вимог щодо визнання батьківства на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що її представником до суду першої інстанції було подано відзив, у якому він зазначав, що справи про встановлення родинних відносин розглядаються в порядку окремого, а не позовного провадження, проте суд першої інстанції такі доводи залишив поза увагою і продовжив справу в порядку позовного провадження.

Разом з тим зазначає, що позивачем не було доведено факту її родинних відносин з ОСОБА_5 , суд першої інстанції встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме показів свідків, які містили розбіжності, фотокарток, джерело та виготовлення яких не було досліджено, та результату тесту ДНК, в якому містилося застереження про неможливість його застосування як доказу в суді, а тому висновок суду про наявність підстав для встановлення факту батьківства є помилковим.

У свою чергу, суд апеляційної інстанції формально, необ`єктивно та неповно розглянув справу, будь-яких обґрунтувань щодо залишення без змін рішення суду першої інстанції не навів, доводів її апеляційної скарги не дослідив, що свідчить про невідповідність постанови суду апеляційної інстанції вимогам цивільно-процесуального законодавства.

До того ж зазначає, що призначаючи генетичний тест ДНК, суд апеляційної інстанції порушив її право на неупереджений та об`єктивний розгляд справи.

Касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності постанови суду апеляційної інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а тому в цій частині судове рішення в касаційному порядку не переглядається.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2019 року відмовлено в відкритті касаційного провадження щодо оскарження ухвали Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в частині призначення генетичної експертизи ДНК та відкрито касаційне провадження щодо оскарження цієї ухвали в частині зупинення провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

05 листопада 2019 року справа № 638/13917/16-ц надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 грудня 2019 року прийнято до провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2019 року, ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року.

ОСОБА_1 надіслала відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційні скарги підлягають залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_1 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 )

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09 квітня 1986 року батьком позивача є ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_6 .

Відомості про батька у вищевказаному свідоцтві про народження внесені відповідно до статті 55 КпШС України за вказівкою матері.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

14 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Десятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її рідною донькою, а відповідач ОСОБА_3 - рідною тіткою. З ОСОБА_5 вони познайомились у 1985 році та почали жити разом, проживали в квартирі батьків ОСОБА_5 , в 1986 році народилась донька ОСОБА_1 , а через рік після народження доньки вони зареєстрували шлюб. Приблизно через 2 роки після народження доньки вони шлюб розірвали. З ОСОБА_2 та ОСОБА_4 - донькою та другою дружиною покійного ОСОБА_5 вони завжди спілкувалися та останні знали, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_5 . Свідок запевнила, що позивач є донькою покійного ОСОБА_5 , разом вони проживали близько п`яти років.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що позивач є її племінницею, а вона - її рідна тітка з боку батька ОСОБА_5 . Батьками позивача є її рідний брат та ОСОБА_6 , які зустрічалися тривалий час, а потім жили з їх батьками, в тому числі коли ОСОБА_6 була вагітною та народила позивача. Коли потрібно було реєструвати дитину, її брат був постійно на заробітках, тому дитину зареєструвала ОСОБА_6 . Згодом її брат ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. Свідок також зазначила, що добровільно здавала аналізи на ДНК та експертиза була проведена, в тому числі, за її ініціативою.

Свідок ОСОБА_12 пояснив суду, що з ОСОБА_5 був знайомий близько 30 років ще до народження доньки. Йому відомо, що ОСОБА_1 є його донькою ОСОБА_5 , яку він визнавав як свою доньку та, разом з дружиною та донькою, проживав у своїх батьків. Свідок вказав, що знав і першу, і другу родину ОСОБА_5 , оскільки вони товаришували. ОСОБА_5 забирав дружину та доньку з пологового будинку № 1 міста Харкова, а свідок робив відповідні фотографії.

Згідно з висновком про біологічну спорідненість MGT-649, виконаним «Medical Genomics Ltd. Dr. Andrei Semikhodskii» 23 березня 2017 року, ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 , може бути біологічною тіткою ОСОБА_1 з вірогідністю 99, 996669 %.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року в цій справі було призначено проведення генетичного тесту ДНК щодо визначення спорідненості (родинних зв`язків) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як рідними сестрами, проведення якої було доручено товариству з обмеженою відповідальністю «Верітас Лаб».

Однак, вказану судову експертизу не було проведено в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 для забору генетичних зразків ДНК.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.

Оскільки ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , то спірні правовідносини регулюються нормами КпШС України.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року (із подальшими змінами) суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених статтею 53 КпШС.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо в свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до частини другої статті 55 КпШС України запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній), і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини або самою дитиною після досягнення повноліття.

Частиною другою та третьою статті 53 КпШС України встановлено, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Доказами визнання батьківства можуть бути: листи, заяви, анкети інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином, за змістом наведеної норми закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин.

Частина третя статті 53 КпШС України не обмежує коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство.

Рішення щодо визнання/встановлення батьківства (материнства) має грунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Тобто при вирішенні спору про встановлення батьківства мають враховуватись усі докази в сукупності.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Встановивши, що до зачаття позивача та після її народження мати позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 проживали разом та вели спільне господарство, спільно виховували доньку та ОСОБА_5 визнавав батьківство відносно позивача, що підтверджено, зокрема, показаннями свідків, спільними фотокартками та не спростовано відповідачами, а також врахувавши висновок медичної установи про біологічну спорідненість позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою ОСОБА_5 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту батьківства.

Посилання в касаційній скарзі на те, що дана справа мала б розглядатися за правилами окремого провадження колегія суддів не бере до уваги, оскільки в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо, зокрема, встановлення цих фактів не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права, а саме права на спадкування майна після смерті ОСОБА_5 , так як це її право не визнається та оспорюється, а тому розгляд цієї справи за правилами позовного провадження відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства.

Також не заслуговують на увагу доводи заявника в касаційній скарзі на безпідставне призначення судом апеляційної інстанції генетичного тесту ДНК, оскільки з огляду на предмет спору і предмет доказування в цій справі, незгоду відповідача ОСОБА_2 з результатом лабораторного аналізу щодо дослідження спорідненості ОСОБА_13 та позивача, суд апеляційної інстанції обґрунтовано призначив у справі судову експертизу.

Що ж до зупинення провадження у справі, то це - тимчасове і повне припинення всіх процесуальних дій у справі, зумовлене настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли їх може бути усунено.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Враховуючи те, що оскаржуваною ухвалою суду апеляційної інстанції у справі, яка розглядається, було призначено судову експертизу, апеляційний суд скористався своїм правом, наданим йому процесуальним законом (частиною першою статті 252 ЦПК України) та зупинив провадження у справі на час її проведення, що не може вважатися порушенням норм процесуального права і доводи ОСОБА_2 цього не спростовують.

Інші аргументи касаційних скарг не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для їх скасування. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду першої інстанції в нескасованій після апеляційного перегляду частині, ухвала апеляційного суду та постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2019 року в нескасованій після апеляційного перегляду частині, ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення батьківствазалишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційні скарги залишені без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 березня 2019 року в нескасованій після апеляційного перегляду частині, ухвалу Харківського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про встановлення батьківства залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук