Справа № 585/591/20
Номер провадження 2/585/395/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді В.О. Шульги, з участю секретаря Ю.В. Кириленко, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказав, що він є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , але з листопада 2018 року відповідач постійно без поважних причин у його житлі не проживає, зв`язків з ним не підтримує. Але, відповідач залишається зареєстрованим в належному йому на право приватної власності житловому будинку, чим створює перешкоди по володінню, користуванню та розпорядженню своєю власністю, тобто порушує його законне право власності на житло. Факт постійної відсутності без поважних причин відповідача в належному йому житловому будинку безперервно більше року, підтверджується його поясненнями, показами свідків, та письмовою довідкою голови квартального комітету.

В судовому засіданні позивач підтвердив обставини вказані в обґрунтування позовних вимог. Суду пояснив, що ОСОБА_2 з 2018 року без поважних причин не проживає в належному йому на праві власності будинку. Зв`язку з ним він не підтримує. Місце перебування та проживання відповідача йому не відоме. ОСОБА_2 є сином його дружини, а йому приходиться прийомним сином, взяв прізвище ОСОБА_3 сам, коли йому виповнилось 16 років. Відповідач з дому втік, веде неправильний спосіб життя, у його будинку не проживає і він не бажає, щоб відповідач проживав у його будинку. Тому він і звернувся до суду.

Відповідач в судове засідання не прибув, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні суду пояснив що, ОСОБА_2 він знає з того часу як той почав ходити до школи, після закінчення школи той працював. Близько чотирьох років тому, ОСОБА_2 поїхав кудись і з того часу не повертався, він його не бачив вже давно та на скільки йому відомо ОСОБА_2 додому не приїздив. Мати ОСОБА_2 живе на ОСОБА_5 , а бабуся і дід на АДРЕСА_2 . В квартирі у ОСОБА_1 він буває часто та на скільки йому відомо, ніяких речей ОСОБА_2 в квартирі немає.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 12 грудня 2000 року, ОСОБА_1 є власником будинку розташованого по АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки про склад сім`ї з місця реєстрації від 02.03.2020року №01-35/1218, наданої Управлінням адміністративних послуг Роменської міської ради, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Квартального комітету № 16 Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області, від 03.03.2020 року виданої ОСОБА_1 1968 р.н., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_2 дійсно тривалий час (з листопада 2018 року) за вказаною адресою не проживає.

Наведені факти свідчать, що між сторонами виник спір про право користування житлом. При вирішенні спору суд виходить з положень ст.ст. 391, 405 ЦК України, на які посилається і позивач обґрунтовуючи позовні вимоги.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено можливість зняття особи з реєстрації проживання на підставі заяви особи та рішення суду, зокрема , про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Права власника житлового будинку визначені ст. 386 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу України, які передбачають право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України).

Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивач довів у встановленому законом порядку, що відповідач відсутній за місцем реєстрації - будинок АДРЕСА_1 , більш ніж 1 рік без поважних причин. Вказана обставина відповідачем не спростована і в суду відсутні розумні сумніви щодо достовірності даної обставини.

Керуючись ст.ст. 10, 12,13, 18, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення в порядку передбаченому п. 15.5.) Перехідних положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. О. Шульга