Справа №220/1768/20
Провадження № 4-с/220/4/20
У Х В А Л А

Іменем України

05 листопада 2020 року Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Якішиної О.М.

за участю секретаря Чернякової В.С.

заявника ОСОБА_1

державного виконавця Пуценка С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Велика Новосілка Донецької області скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Великоновосілківський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

В С Т А Н О В И В:

28.10.2020 року заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Пуценка С.Б. та скасувати постанову державного виконавця Пуценка С.Б. від 15 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортним засобом.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 21 жовтня 2020 року він поштою отримав постанову державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Пуценка С.Б. від 15 вересня 2020 року про встановлення тимчасового обмеження його, як боржника, у праві керування транспортними засобами. З даною постановою він не згоден, оскільки відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови. У вищевказаній постанові державний виконавець Пуценко С.Б. не вказав мотивацію застосування до нього обтяженння. Також державний виконавець Пуценко С.Б. проігнорував його заяви, які ним подавались наприкінці серпня 2020 року та на початку вересня 2020 року, в яких він просив не застосовувати відносно нього обтяження у вигляді тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, оскільки є інвалідом 2 групи та за станом свого здоров`я не може обходитися без використання автомобіля. В зв`язку з роботою, яка пов`язана з індивідуальною адвокатською діяльністю, використання автомобіля йому вкрай необхідно. Тому вважає, що дане обтяження лише погіршить його матеріальне становище, оскільки позбавить основного законного джерела для існування. У зв`язку з чим йому буде складно сплачувати аліменти стягувану ОСОБА_2 у повному обсязі та частково погашати заборгованість по аліментам. Крім того, державний виконавець не прийняв до уваги, що у нього на утримання є ще дві малолітні дитини і тому винесення даного обтяження торкнеться матеріальної сторони його сім`ї та інтересів малолітніх дітей, яких щодня треба відвозити та забирати зі школи, яка знаходиться більш ніж за 2,5 км. від нашої домівки, возити дітей до лікарні у разі потреби, до музикальної та танцівальної школи.

В судовому засіданні заявник скаргу підтримав.

Державний виконавець Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Пуценко С.Б. скаргу не визнав та пояснив, що при винесенні постанови керувався положеннями ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а також висновками Великоновосілківського районного суду Донецької області, викладеними в ухвалі суду від 02.07.2020 року, відповідно до яких суд встановив, що боржник ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці. При винесенні постанови ним також було враховано положення ч.10 даного закону, яка встановлює випадки, коли тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано, і він не знайшов підстав для застосування ч.10 Закону України «Про виконавче провадження». Боржником не надано доказів того, що у нього на утриманні є особи з інвалідністю першої або другої групи або діти з інвалідністю, як і не недано доказів того, що використання ним автомобіля безпосередньо пов`язано з наявною у нього інвалідністю.

Стягувач ОСОБА_2 , її представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду скарги. Просили про розгляд скарги за їх відсутності.

05.11.2020 року від представника ОСОБА_2 адвоката Дурача А.О. до суду надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого зі скаргою стягувач не згодна з наступних підстав. Вважає постанову державного виконавця належним чином вмотивованою та обґрунтованою. Зазначив, що боржником не надані докази того, що обмеження у праві керування транспортними засобами позбавляє його основного законного джерела засобів для існування, а саме, не доведений той факт, що використання автомобіля необхідно для зайняття індивідуальною адвокатською діяльністю, виходячи з того, що боржником не доведений сам факт зайняття адвокатською діяльністю (відповідні дані податкової служби, тощо). Відсутні докази місця провадження боржником будь-якої підприємницької діяльності у іншому місці, ніж місце його проживання, а також докази, які б доводили крайню необхідність використання транспортного засобу боржником у інтересах його родини. У населеному пункті за місцем проживання боржника проживають й інші люди, які не мають транспортних засобів, але звертаються й до лікарень, діти їх відвідують школи та гуртки, вказаний факт є загальновідомим та не потребує додаткового доказування. Крім того, боржником не додано жодного доказу того, що використання транспортного засобу необхідно йому у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, окрім як словами, зазначеними у скарзі, що боржник є інвалідом, даний факт нічим не підтверджуються. Боржник дійсно є інвалідом, проте дана інвалідність йому призначена за загальним захворюванням, тобто життєва необхідність використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю належним чином не підтверджується. На даний час згідно розрахунку за боржником значиться заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 54705,89 грн., яка виникла через небажання боржника сплачувати аліменти. Крім того, постанову прийнято державним виконавцем 15.09.2020 p., зі скаргою заявник (боржник) звернувся 27.10.2020 p., більш ніж через місяць після прийняття відповідного рішення, а тому вважає, що заявником необґрунтованого пропущений строк подання скарги, оскільки доказів отримання постанови 21.10.2020 року ним не надано. Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні скарги. Крім того, просив стягнути на користь ОСОБА_2 витрати по оплаті адвокатських послуг в сумі 1500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника та державного виконавця, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Заявник та державний виконавець вважали можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні, посилаючись на відсутність необхідності отримання відзиву та ознайомлення з його змістом.

Суд, вислухавши заявника та державного виконавця, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання.

Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно зі статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - у редакції, що діє на момент звернення скаржника до суду) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2005 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходів), щомісячно, до повноліття доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 15 вересня 2005 року.

З матеріалів виконавчого провадження № 60671588 вбачається, що ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 13.05.2019 р. за заявою ОСОБА_2 видано дублікат виконавчого листа у справі за рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 17 жовтня 2005 року про стягнення аліментів.

16.10.2019 року постановою Донецького апеляційного суду ухвала Великоновосілківського районного суду Донецької області від 20.08.2019 року про видачу дублікату виконавчого листа залишена без змін.

18.11.2019 р. ОСОБА_2 звернулась до Великоновосілківського ВДВС з заявою про прийняття виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та відновлення виконавчого провадження.

Постановою Великоновосілківського РВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області від 21.11.2019 р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа (дублікату), виданого 13.11.2019 р. у справі № 2-1285.

Постановою державного виконавця від 01.04.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника.

Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року постанову Донецького апеляційного суду від 16.10.2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25.08.2020 року ухвала Великоновосілківського районного ссуду Донецької області від 20.08.2019 року скасована. Заява ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа задоволена.

Ухвалою Великоновосілківського районного суду Донецької області від 02.07.2020 року, яка залишена без змін постановою Донецького апеляційного суду від 25.08.2020 року, частково задоволена скарга ОСОБА_2 на дії державного виконавця. Визнано неправомірними дії державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Пуценка С.В. щодо відмови в винесенні вмотивованої постанови за заявою ОСОБА_2 від 19.05.2020 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 19.05.2020 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами з врахуванням висновків суду. При розгляді скарги судом було встановлено наявність у боржника заборгованості по аліментам в розмірі, що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 14.09.2020 р. вбачається, що заборгованість за період з 01.09.2018 р. по 14.09.2020 р. становить 54705,89 грн.

Постановою державного виконавця. Визнано неправомірними дії державного виконавця Великоновосілківського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Пуценка С.В. від 15.09.2020 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів в повному обсязі згідно виконавчого листа (дубліката) № 2-1285/05 від 13.11.2019 р.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини четвертої статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини друга-третя статті 195 СК України).

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачено статтею 71 Закону «Про виконавче провадження».

Згідно із частинами третьою, дев`ятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на день винесення оскаржуваної постанови) визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно ж до ч.4 ст.11 даного закону строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини девятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня предявлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відтак, для визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, яка могла б слугувати підставою для винесення державним виконавцем постанов про застосування тимчасових обмежувальних заходів слід виходити з періоду, починаючи з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч.1 ст.194 СК УКраїни аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Отже, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за період з 01.09.2018 року по 14.09.2020 рік становить 54705,89 грн., що свідчить про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці.

06.02.2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і в Закон України «Про виконавче провадження». Зокрема посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування, з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

Згідно ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі:

1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування;

2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю;

3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;

4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом.

Суд не приймає посилання заявника щодо наявності у нього інвалідності 2 групи та двох малолітніх дітей на утриманні, оскільки ці обставини не унеможливлюють застосування державним виконавцем тимчасових санкцій для спонукання боржника до належного виконання свого зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що боржник є особою з інвалідністю 2 групи. Разом з тим, даних про те, що автомобіль використовується ним безпосередньо в зв`язку з інвалідністю, суду не надано. Доводи заявника в частині того, що накладене державним виконавцем обмеження вплине на «матеріальну сторону його сім`ї та інтереси малолітніх дітей» не ґрунтуються на Законі, а тому суд не приймає їх до уваги.

Суд також вважає безпідставними доводи заявника про те, що обмеження його у праві керування транспортним засобом позбавить його основного законного джерела засобів для існування. Так, посилаючись на те, що він займається індивідуальною адвокатською діяльністю, заявник не надав суду жодних доказів на підтвердження зазначених обставин (свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, даних про реєстрацію як самозайнятої особи, тощо). Заявником також не доведено необхідність використання автомобіля з метою виїзду за межі населеного пункту, в якому він проживає, в зв`язку з роботою. Крім того, сам факт встановлення обмеження у праві керування транспортним засобом не позбавляє боржника можливості займатись адвокатською діяльністю, а тому не дає підстав стверджувати, що таким чином він позбавляється основного законного джерела засобів для існування.

Тобто наведених у п. 1 та 2 ч.10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» підстав боржником не зазначено. З урахуванням наведеного, постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами прийнята державним виконавцем у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», в межах його повноважень, тому право заявника порушене не було.

Враховуючи викладене, суд суд не вбачає підстав для визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови.

Суд вважає не пропущеним строк звернення заявника до суду зі скаргою, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять даних про дату отримання заявником копії оскаржуваної постанови, а твердження заявника про отримання ним постанови 21.10.2020 року нічим не спростовані.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відовідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

04.11.2020 року між адвокатом Дурачем А.О. та ОСОБА_2 укладений договір № 20/2020 про надання правової допомоги.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг № 2 від 05.11.2020 року до договору про надання юридичних послуг № 20/2020 від 04.11.2020 року виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги щодо юридичної консультації для надання відзиву до Великоновосілківського районного суду Донецької області стосовно скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, справа № 220/1768/20 (вартість послуг - 500 грн.), а також щодо підготовлення та передачі до Великоновосілківського районного суду Донецької області відзиву на скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця, справа № 220/1768/20 (вартість послуг 1000 грн.). Вартість послуг виконавця за цим Актом у загальній сумі складає 1500 (одна тисяча п`ятсот ) грн. 00 коп. Виконавець своїм підписом свідчить про оплату Замовником всієї суми наданих послуг, а Замовник підтверджує факт оплати зазначеної грошової суми.

Оскільки заявнику відмовлено у задоволенні скарги, від сплати витрат, пов`язаних з розглядом справи, він не звільнений, судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 1500 грн. підлягають стягненню з заявника ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 137, 141, 259, 260, 451 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Великоновосілківський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), стягувач ОСОБА_2 , про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повний текст ухвали виготовлений 06.11.2020 року.

Суддя О.М. Якішина