Провадження № 2/263/1165/2020
Справа №263/1269/20
У Х В А Л А

19 лютого 2020 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Соловйов О.Л., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ в натурі майна, яке знаходиться у спільний частковій власності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 29.01.2020 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вимогами про виділ в окремий об`єкт нерухомого майна належну позивачці 8/100 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності. Крім того, просила визнати право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , як на окремий, виділений в натурі самостійний об`єкт нерухомого майна в цілому та присвоїти поштову адресу: АДРЕСА_2 .

30.01.2020 судом зроблено запит до Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб, щодо місця реєстрації відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

14.02.2019 Відділ аналітичного забезпечення Центра адміністративних послуг Маріупольської міської ради надав відповідь, зі змісту якої настає, що ОСОБА_4 не зареєстрована у м. Маріуполі.

Наведене вказує на недотримання позивачем вимог п.2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, в частині зазначення місцезнаходження або місця проживання чи перебування відповідача, що унеможливить його належне повідомлення про час та місце розгляду справи судом.

Ознайомившись зі змістом вимог ОСОБА_1 , слід прийти до висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинна містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідачів повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та ґрунтується на законі.

Так, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява містить протиріччя.

Так, відповідно до змісту позовних вимог, ОСОБА_1 просить виділити в окремий об`єкт нерухомого майна в натурі належну їй частку домоволодіння, припинивши право спільної часткової власності.

Одночасно , просить визнати право приватної власності на житловий будинок та присвоїти поштову адресу. При цьому, позивач надає документи, що підтверджують її право власності, на об`єкт нерухомого майна та рішення колегії Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради про зміну поштової адреси. Наведене вказує на відсутність, спору в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.356 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню(ч. 4 ст. 364 ЦК України).

Діяльність нотаріату в Україні врегульована Законом України «Про нотаріат».

Таким чином, позивачем не надано доказів відмови нотаріуса у виділі часток, не надано доказів про те, чи було запропоновано відповідачам укласти відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна та посвідчити його нотаріально, оскільки відповідно до викладених обставин у позовній заяві вбачається, що незважаючи на спільну часткову власність, кожний з співвласників володіє відокремленим домоволодінням із визначенням меж земельних ділянок на яких знаходяться об`єкти нерухомого майна.

Посилання позивача на невідповідність загальної площі домоволодіння, сумі площ часток співвласників, які внесені до Реєстру (Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстру прав власності на нерухоме майно), є передчасним висновком щодо неможливості виділу частки, у встановлений діючим законодавством порядку.

Розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст.175 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 185 ЦПК.

Позовна заява не відповідає ст. 175 ЦПК України, всупереч яким не зазначені обставини на обґрунтування позову та докази на їх підтвердження.

Суд звертає увагу на те, що одним із засобів юридичного захисту прав чи інтересів співвласників майна є його поділ чи виділ в натурі. При цьому, поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються. В той же час, виділ майна означає виокремлення певної частки майна із загальної маси спільного майна співвласників та збереження в частці, що залишилася, права спільної власності двох або більше осіб. Тобто режим спільності щодо всього майна зберігається, крім окремої речі, що виділяється.

Позовна заява містить вимогу щодо припинення права спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 без визначення в якій частині, що створює передумови за яких порушуються права та інтереси інших співвласників майна.

Тому, позивачу слід визначити повне коло відповідачів по справі, шляхом залучення в якості співвідповідачів всіх співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 ; зазначити адреси реєстрації або фактичного проживання сторін у справі; надати відмову нотаріуса в укладенні договору про виділ частки із спільної часткової власності; уточнити зміст позовних вимог, в частині визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, право власності на який ніким не оспорюється, та присвоєння поштової адреси, що є способом захисту цивільного права, який не передбачений ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виділ в натурі майна, яке знаходиться в спільний частковій власності та визнання права власності - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Соловйов