Справа № 523/6790/19
Провадження №2/523/531/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участі секретаря - Щербан О.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказуючи на те, що стосунки між сторонами погіршилися відразу після народження доньки і фактично припинені в середині листопада 2017 р.. Донька проживає разом з позивачем, усі витрати несе повністю вона, угоду про добровільну сплату алміентів не було досягнуто. Середні щомісячні витрати, які несе позивач на дитину перевищують 30000 грн. та складаються з витрат на харчування, одяг, ліки, лікування, дозвілля, розваги, розвиток, навчання .

Ухвалою судді від 07.05.2019 р. провадження у справі відкрито.

02.08.2019 р. до суду надійшов відзив на позов, за змістом якого відповідач визнав позов частково у розмірі 1600 грн.. При цьому, відповідач також вказував на те, що він працює та отримує заробітну плату, іншого доходу не має, в добровільному порядку перераховує кошти на утримання дитини, однак позивач не приймає їх.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги вказуючи на наявність у відповідача додаткових доходів і можливості сплачувати саме вказаний розмір аліментів позивачем.

Позивач звернулася до суду з письмовою заявою в якій підтримала позов.

Відповідач частково визнав позов та просив суд врахувати обгрунтування свого відзиву та докази надані ним щодо заробітної плати та знаходження на його утриманні іншої дитини.

Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

03.12.2014 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_4

Рішенням Дарницького районного суду міста Одеси від 17.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час встановлення матеріального стану відповідача по справі ОСОБА_2 , на підставі наявних в матеріалах справи документів, судом встановлено наступне.

Відповідно до довідки ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» від 04 червня 2019 року за №1-5, ОСОБА_2 з 31.01.2019 року працює у зазначеному товаристві на посаді директора, з щомісячним посадовим окладом 4200 гривень 00 копійок.

25.06.2019 року ОСОБА_2 перераховано через засоби грошового переказу АТ «Укрпошта» на ім`я ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1626 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією ПН55 від 25 червня 2019 року.

Згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу, наданими Пенсійним фондом України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.07.2019 року, судом встановлено що ОСОБА_2 за період з 01.01.2019 року по червень 2019 року була нарахована заробітна плата наступними суб`єктами: ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» у загальному розмірі за вказаним період в сумі 20944,43 грн. (333,33+4200,00+4200,00+4200,00+4200,00+3811,10); ТОВ «КАЛЕО ГРУП» у загальному розмірі 7860,39 грн. (4173,00+3687,39), Окружною виборчою комісією з виборів президента України територіального виборчого округу №91 у загальному розмірі 806,82 грн., що в сукупності складає 29611,64 грн.

На підставі викладеного, судом достеменно встановлено, що відповідач по справі є працевлаштованим та має постійний дохід.

14.07.2020 року до суду надійшла відповідь від АТ КБ «Приватбанк», на виконання запиту від 13.02.2020 року, до якої надано виписки по рахункам та довідки.

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» наданої до зазначеного листа вбачається, що станом на 29.06.2020 року на ім`я ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , наявні відкриті рахунки внесення депозитів на підставі укладених відповідних договорів, а саме:

- рахунок НОМЕР_2 , відкритий 29.10.2012 року, на якому наявні грошові кошти в сумі 17 004 доларів 18 центів США, на підставі договору №SAMDN89714;

- рахунок НОМЕР_3 , відкритий 06.08.2015 року, на якому наявні грошові кошти в сумі 188 000 гривень 00 копійок, на підставі договору №SAMDNWFD411.

Відповідно до виписки по рахунку за карткою № НОМЕР_4 , відкритого на ім`я ОСОБА_2 , за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року вбачається рух коштів на загальну суму надходжень 172 779, 14 грн., витрат на загальну суму 176 519, 38 грн.

З вказаної виписки вбачаються наступні надходження та витрати:

- 09.01.2019 року придбання взуття на суму 6171,00 грн.;

- 15.01.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_5 в сумі 4250,00 грн.;

- 17.01.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_6 в сумі 1000,00 грн.;

- 04.02.2019 року отримання переказу в сумі 2000,00 грн.;

- 14.02.2019 року отримання переказу в сумі 8400,00 грн.;

- 15.02.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_7 в сумі 400 грн.;

- 17.02.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_8 в сумі 1909,55 грн.;

- 22.02.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_9 в сумі 10500,00 грн.;

- 01.03.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_9 в сумі 16500,00 грн.;

- 04.03.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_10 в сумі 1000,00 грн.;

- 04.03.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_10 в сумі 1000,00 грн., частка 2 за березень 2019 року;

- 05.03.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 12000 грн.;

- 05.03.2019 року отримання переказу в сумі 405,00 грн.;

- 06.03.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_11 в сумі 5400,00 грн.;

- 11.03.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_12 в сумі 3550,00 грн.;

- 12.03.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_9 в сумі 8150,00 грн.;

- 12.03.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_13 в сумі 5000,00 грн.;

- 18.03.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 17131 грн.;

- 22.03.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_9 в сумі 10160,00 грн.;

- 28.03.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_14 в сумі 1648,24 грн.;

- 09.04.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_12 в сумі 500,00 грн.;

- 16.04.2019 року надходження коштів від громадянина ОСОБА_15 в сумі 17005,00 грн.;

- 21.04.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 698,00 грн.;

- 12.05.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_12 в сумі 500,00грн.;

- 16.05.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 16469,50 грн.;

- 17.05.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами в сумі 5102,09 грн.;

- 18.05.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_14 в сумі 266,34грн.;

- 18.05.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_16 в сумі 800,00грн.;

- 04.06.2019 року поповнення рахунку готівковими коштами від імені ОСОБА_17 в сумі 11687,00 грн.;

- 19.06.2019 року переказ коштів на ім`я ОСОБА_13 в сумі 4500,00грн..

Стосовно отриманих грошових коштів ОСОБА_2 від ОСОБА_9 , судом встановлено, що відповідачем отримання цих коштів здійснювалось на підставі договору позики від 04.06.2018 року, та додаткового договору до нього від 28.12.2018 року, на підставі якого ОСОБА_2 було отримано в позику від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 72000,00 грн. строком по 19 жовтня 2019 року, які зобов`язався повертати в строки: до 19.05.2019 року в сумі 54000 гривень 00 копійок; до 19.10.2019 року в сумі 18000 гривень 00 копійок.

Стосовно інших надходжень та переказів грошових коштів на рахунок ОСОБА_2 , останнім в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що зазначені кошти не є доходами відповідачами, як і доказів отримання таких коштів у позику, чи наявних у ОСОБА_2 будь-яких інших зобов`язань перед третіми особами з повернення відповідних коштів.

В матеріалах справи також наявні копії договорів наданих стороною позивача, з яких судом встановлено наступне.

Так, відповідно до договору про внесення змін до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. 11.08.2017 року, за реєстровим номером №4295, укладеного 19.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6152, вбачається, що ОСОБА_2 надав в позику ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 774812,50 грн., що на день укладення договору становило еквівалент 28750,00 доларів США, зі строком повернення до 11.05.2018 року.

Відповідно до наданого до суду договору іпотеки від 06.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №6104, вбачається, що він укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 , яка передала в іпотеку ОСОБА_2 нерухоме майно, в забезпечення виконання своїх зобов`язань за договором позики від 06.11.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_19 , за умовами якого ОСОБА_19 зобов`язана повернути ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1036800,00 грн., що на день позики складало еквівалент 38400 доларів США.

Відповідно до наданого до суду договору іпотеки від 25 травня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованого в реєстрі за №2935, вбачається, що він укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_20 , за умовами якого ОСОБА_20 передав ОСОБА_2 в іпотеку нерухоме майно, в рахунок забезпечення виконання взятих на себе зобов`язань за договором позики від 25 травня 2017 року, за умовами якого ОСОБА_20 зобов`язаний повернути ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 441936,00 грн., що на день позики складало еквівалент 16740,00 доларів США.

На підставі зазначеного, суд вважає обґрунтованими доводи позивача стосовно того, що відповідач має грошові заощадження, які передає в позику третім особам, що підтверджує матеріальну спроможність останнього, що не відповідає офіційним доходам останнього.

Відповідно до наданих АТ КБ «Приватбанк» додаткових виписок по рахункам, вбачається наступне:

- відповідно до виписки по рахунку за карткою № НОМЕР_5 за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, відкритого на ім`я ОСОБА_2 , наявний тотожній рух коштів по рахунку за карткою № НОМЕР_4 , на загальну суму надходжень 172 779, 14 грн., витрат на загальну суму 176 519, 38 грн.;

- відповідно до виписки по картці НОМЕР_6 , відкритої на ім`я ОСОБА_2 за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року наявний рух коштів на загальну суму надходжень 155 016,77 грн., витрат на загальну суму 165 545, 29 грн.

До суду надано виписку по депозитному рахунку за карткою № НОМЕР_7 за період з 06.09.2015 року по 07.09.2015 року, відкритого на ім`я ОСОБА_2 , з якого вбачається, що 07.09.2015 року ОСОБА_2 по договору отримав 190381,50 грн.

Як вже зазначалось, у відповідності до довідки АТ КБ «Приватбанк», на ім`я відповідача по справі відкритий рахунок НОМЕР_3 , на якому станом на 29.06.2020 року наявні грошові кошти в сумі 188 000 гривень 00 копійок, на підставі договору №SAMDNWFD411.

На підставі вищевикладеного, судом встановлено, що за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, ОСОБА_2 , будучи працевлаштованим, отримав за зазначений період часу заробітну плату нараховану у загальному розмірі 29611,64 грн., та має загальну сукупність надходжень на відкриті на його ім`я рахунки у загальному розмірі 327795,91 грн. (172779,14+155016,77), з яких позика отримана відповідачем складає у загальному розмірі 72000,00 грн. Стосовно іншої суми грошових коштів, які надійшли в період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, відповідачем належними доказами не спростовано їх отримання в якості доходу.

Одночасно, крім вищевикладених надходжень коштів в період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року, судом встановлено, що відповідач має одночасно депозитні рахунки на яких зберігаються грошові кошти у розмірах: 17 004 доларів 18 центів США та 188 000 гривень 00 копійок.

Під час розгляду справи, судом здійснювалось витребування з Адміністрації Держприкордслужби інформації щодо перетину ОСОБА_2 державного кордону України за період з 01.01.2018 року по 31.12.2019 року.

Відповідно до листів Адміністрації Держприкордслужби України за №0.184-17705/0/15-20 від 24.06.2020 року та №0.184-22931/0/15-20 від 31.08.2020 року, судом встановлено, що ОСОБА_2 у періоди:

- 14.04.2018 року по 16.04.2018 року перебував у м. Венеція, Італія;

- 08.11.2018 року по 14.11.2018 року перебував у м. Лондон, Англія;

- 21.03.2019 року по 26.03.2019 року перебував у м. Ларнака, Кіпр;

- 05.05.2019 року по 11.05.2019 року перебував у м. Рим, Італія;

- 27.09.2019 року по 30.09.2019 року перебував у м. Берлін, Німеччина;

- 30.10.2019 року по 04.11.2019 року перебував у м. Компенгаген, Данія.

Суд одночасно зазначає, що не надає оцінці перетину відповідачем державного кордону України в напрямку до м. Венеція. Італія, що мале місце з 14.04.2018 року по 16.04.2018 року, оскільки в зазначений період часу, останній перебував у шлюбі з позивачем ОСОБА_3 , яка до вище встановлених обставин, є працевлаштований та отримує постійний дохід.

Відповідачем під час розгляду справи в спростування обставин щодо визначення вищезазначених подорожей, в якості туристичних, надано до суду копії Наказів ТОВ «Калео Груп» та ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС».

Так, відповідно до Наказу ТОВ «Калео Груп» за №41707272 від 19.10.2018 року, за підписом директора ОСОБА_2 , відряджено ОСОБА_2 , заступник директора у службове відрядження до міста Лондон, Англія, на 8 днів, з 08.11.2018 року по 15.11.2018 року, для аналізу та вивчення ринку енергозберігаючих технологій, та методів продажу та проведення перемовин щодо імпорту товару.

Відповідно до Наказу ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» за №01/19/03/2019 від 19.03.2019 року, за підписом директора ОСОБА_2 , відряджено ОСОБА_2 , директора, у службове відрядження до міста Ларнака, Кіпр, на 6 днів, з 21.03.2019 року по 26.03.2019 року, для аналізу та вивчення ринку автомобільного перевезення, та підписання угод співпраці.

Відповідно до Наказу ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» за №01/03/05/2019 від 03.05.2019 року, за підписом директора ОСОБА_2 , відряджено ОСОБА_2 , директора, у службове відрядження до міста Рим, Італія, на 7 днів, з 05.11.2019 року по 11.05.2019 року, для аналізу та вивчення ринку вантажного автомобільного перевезення, та підготовки підписання контракту з компанією Solar ЕХ.

Відповідно до Наказу ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» за №01/23/09/2019 від 23.09.2019 року, за підписом директора ОСОБА_2 , відряджено ОСОБА_2 , директора, у службове відрядження до міста Берлін, Германія, на 4 днів, з 27.09.2019 року по 30.09.2019 року, для аналізу та вивчення ринку вантажного автомобільного перевезення.

Відповідно до Наказу ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС» за №01/09/10/2019 від 09.10.2019 року, за підписом директора ОСОБА_2 , відряджено ОСОБА_2 , директора, у службове відрядження до міста Копенгаген, Данія, на 6 днів, з 30.10.2019 року по 04.11.2019 року, для аналізу та вивчення ринку вантажного автомобільного перевезення та підготовки підписання меморандуму про взаємодію та співпрацю з компанією Inter-Scan SeaL.

Статтею 121 КЗпП передбачено, що працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв`язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. За відрядженими працівниками зберігаються протягом усього часу відрядження місце роботи (посада). Працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Пунктом 3 вищезазначених Наказів передбачено, що витрати сплачуються відповідно до положення про службове відрядження працівників відповідного ТОВ, яким винесено Наказ.

Натомість відповідачем не надано до суду належним чином завірених копій зазначених Положень про службове відрядження працівників ТОВ «Калео Груп» та ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС», для встановлення порядку відшкодування витрат понесених ОСОБА_2 за зазначеними відрядженнями.

На переконання суду, Наказ про відрядження працівника не є належним доказом перебування такого працівника у відрядженні.

Так, відповідач в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України не надав до суду доказів, що ОСОБА_2 були витрачені грошові кошти у відрядженні, та такі витрати були відшкодовані ТОВ «Калео Груп» та ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС».

Пунктом 170.9 Податкового Кодексу України передбачено наступне.

Податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме:

а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку на таке відрядження, розрахованій згідно із цим підпунктом.

Не є доходом платника податку - фізичної особи, яка перебуває у трудових відносинах із своїм роботодавцем або є членом керівних органів підприємств, установ, організацій, сума відшкодованих йому у встановленому законодавством порядку витрат на відрядження в межах фактичних витрат, а саме, на проїзд (у тому числі перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) як до місця відрядження і назад, так і за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті), оплату вартості проживання у готелях (мотелях), а також включених до таких рахунків витрат на харчування чи побутові послуги (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), на найм інших жилих приміщень, оплату телефонних розмов, оформлення закордонних паспортів, дозволів на в`їзд (віз), обов`язкове страхування, інші документально оформлені витрати, пов`язані з правилами в`їзду та перебування у місці відрядження, в тому числі будь-які збори і податки, що підлягають сплаті у зв`язку із здійсненням таких витрат.

Зазначені в абзаці другому цього підпункту витрати не є об`єктом оподаткування цим податком лише за наявності підтвердних документів, що засвідчують вартість цих витрат у вигляді транспортних квитків або транспортних рахунків (багажних квитанцій), у тому числі електронних квитків за наявності посадкового талона, якщо його обов`язковість передбачена правилами перевезення на відповідному виді транспорту, та розрахункових документів про їх придбання за всіма видами транспорту, в тому числі чартерних рейсів, рахунків, отриманих із готелів (мотелів) або від інших осіб, що надають послуги з розміщення та проживання фізичної особи, в тому числі бронювання місць у місцях проживання, страхових полісів тощо.

Включаються до оподатковуваного доходу вартість алкогольних напоїв і тютюнових виробів, суми "чайових", за винятком випадків, коли суми таких "чайових" включаються до рахунку згідно із законами країни перебування, а також плата за видовищні заходи.

До оподатковуваного доходу не включаються також витрати на відрядження, не підтверджені документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати), понесені у зв`язку з таким відрядженням у межах території України, але не більш як 0,1 розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, в розрахунку за кожен календарний день такого відрядження, а для відряджень за кордон - не вище 80 євро за кожен календарний день такого відрядження за офіційним обмінним курсом гривні до євро, установленим Національним банком України, в розрахунку за кожен такий день.

Сума добових визначається в разі відрядження:

у межах України та країн, в`їзд громадян України на територію яких не потребує наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження та відповідними первинними документами;

до країн, в`їзд громадян України на територію яких здійснюється за наявності візи (дозволу на в`їзд), - згідно з наказом про відрядження за наявності документальних доказів перебування особи у відрядженні (відміток прикордонних служб про перетин кордону, проїзних документів, рахунків на проживання та/або будь-яких інших документів, що підтверджують фактичне перебування особи у відрядженні).

За відсутності зазначених відповідних підтвердних документів сума добових включається до оподатковуваного доходу платника податку.

Будь-які витрати на відрядження не включаються до оподатковуваного доходу платника податку за наявності документів, що підтверджують зв`язок такого відрядження з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає, зокрема (але не виключно) таких: запрошень сторони, що приймає, діяльність якої збігається з діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає; укладеного договору чи контракту; інших документів, які встановлюють або засвідчують бажання встановити цивільно-правові відносини; документів, що засвідчують участь відрядженої особи в переговорах, конференціях або симпозіумах, інших заходах, які проводяться за тематикою, що збігається з господарською діяльністю роботодавця/сторони, що відряджає.

Якщо згідно із законами країни відрядження або країн, територією яких здійснюється транзитний рух до країни відрядження, обов`язково необхідно здійснити страхування життя або здоров`я відрядженої особи чи її цивільної відповідальності (у разі використання транспортних засобів), то витрати на таке страхування не включаються до оподатковуваного доходу платника податку.

За запитом представника контролюючого органу роботодавець/сторона, що відряджає, забезпечує за власний рахунок переклад підтвердних документів, виданих іноземною мовою;

б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій.

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових коштів, наданих платнику податку під звіт роботодавцем на організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, у встановлених межах, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями.

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов`язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року.

Якщо повне утримання такої суми податку є неможливим внаслідок смерті платника податку чи визнання його судом безвісно відсутнім або оголошення його судом померлим, така сума утримується під час нарахування доходу за останній для такого платника податку податковий період, а в непогашеній частині визнається безнадійною до сплати.

Звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, до закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку:

а) завершує таке відрядження;

б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт.

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту.

170.9.3. Дія цього пункту поширюється також на витрати, пов`язані з відрядженням чи виконанням деяких цивільно-правових дій, що були оплачені з використанням корпоративних платіжних карток, дорожніх, банківських або іменних чеків, інших платіжних документів, з урахуванням таких особливостей:

а) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку отримав готівку з застосуванням платіжних карток, він подає звіт про використання виданих на відрядження коштів і повертає суму надміру витрачених коштів до закінчення третього банківського дня після завершення відрядження;

б) у разі якщо під час службових відряджень відряджена особа - платник податку застосував платіжні картки для проведення розрахунків у безготівковій формі, а строк подання платником податку звіту про використання виданих на відрядження коштів не перевищує 10 банківських днів, за наявності поважних причин роботодавець (самозайнята особа) може його продовжити до 20 банківських днів (до з`ясування питання в разі виявлення розбіжностей між відповідними звітними документами).

Відповідачем не надано до суду належним чином завірених копій звітів про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт поданих ТОВ «Калео Груп» та ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС», за наслідком відшкодування ОСОБА_2 витрат під час відрядження.

За наслідком викладеного, суд не приймає вищевказані Накази, в якості безумовних підтверджуючих доказів, що встановлені ОСОБА_2 перетини за межі України, пов`язані з відрядженнями, витрати за які понесені ТОВ «Калео Груп» та ТОВ «ЄВРО АГРО ТРАНС».

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до законодавства України на батьків дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 покладено обов`язок утримувати доньку до досягненню нею повноліття.

Відповідно до частин 1,2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За наслідком дослідження вищезазначених доказів, здійснюючи їх аналіз в сукупності, суд доходить до висновку, що ОСОБА_2 хоч і офіційно працевлаштований з середньомісячною заробітною платою у розмірі 4200,00грн., проте отримує грошові кошти в більшому розмірі, які в десятки разів перевищують доходи останнього, несе значні витрати на здійснення власних поїздок за кордон.

Також судом враховується, що відповідачем не надавались до суду докази, що ОСОБА_2 за станом здоров`я не має змоги на утримання власної дитини, та доказів на підтвердження наявності на його утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина.

Під час ухвалення рішення суду в цій справі, зазначаємо, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

При вищевикладених обставинах, судом враховується, що відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на останнього покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власних дітей, суд доходить до висновку, що законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_21 , в твердій грошовій сумі у розмірі 12000 гривень щомісячно.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76, 81, 89, 95,141, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 354-355, 430 ЦПК України суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 12000 грн. щомісячно, починаючи з 02.05.2019 року і до повноліття доньки, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн..

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення.

Повне рішення складено 18.12.2020 р.

Суддя: