Справа № 199/5154/20
(2/199/2027/20)
21 грудня 2020 року
справа №199/5154/20
провадження № 2/199/2027/20
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Столяренко А.І.,
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості,
за неявки учасників справи,-
У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.10.2017 між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 4000 доларів США, а 29.05.2018 ще один договір позики на сумку 5577,00 доларів США. Відповідно до умов вказаних договорів позики позивач має право отримувати відсотки від суми позики у розмірі 5%, які нараховуються щомісячно від отриманої суми коштів до дня фактичного повернення позики. На день звернення до суду, відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за Договором позики від 23.10.2017 в розмірі 4000 доларів США основного боргу та 6400 доларів США в рахунок відсотків за користування коштами; за Договором позики від 29.05.2018 в розмірі 5577 доларів США основного боргу та 6971 доларів США в рахунок відсотків за користування коштами, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 125,33 грн.
Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 24 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по справі.
21 грудня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.
Представником позивача адвокатом Захарчук К.О. надано до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, в порядку передбаченому ч.ч. 8, 11 ст. 128 ЦПК України (судові повістки направлені по останньому відомому зареєстрованому місцю проживання відповідача рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень, шляхом повідомлення sms-повідомленнями, а також через опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України), про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму в розмірі 4000 доларів США, зі строком повернення за першою вимогою, що підтверджується Розпискою від 23.10.2017. Крім того, зазначеним договором сторони погодили виплату відсотків у розмірі 5% щомісячно (а.с.7).
Також, 29 травня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у письмовій формі укладено ще один договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму в розмірі 5577 доларів США, зі строком повернення за першою вимогою, що підтверджується Розпискою від 29.05.2018. Крім того, зазначеним договором сторони погодили виплату відсотків у розмірі 5% щомісячно (а.с.8).
Утім на вимогу позивача відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.
У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписки.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.
Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання не виконав, у визначений термін борг не повернув.
Дані обставини відповідачем ОСОБА_2 не спростовано.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи результат розгляду справи та вимоги ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 6 125, 33 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором позики від 23.10.2017 в розмірі 4000 доларів США основного боргу та 6400 доларів США в рахунок відсотків за користування коштами, а всього 10 400 (десять тисяч чотириста) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за Договором позики від 29.05.2018 в розмірі 5577 доларів США основного боргу та 6971 доларів США в рахунок відсотків за користування коштами, а всього 12 548 (дванадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 6 125 (шість тисяч сто двадцять п`ять) грн. 33 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не буде вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції яка діє з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення суду складено 29 грудня 2020 року.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації АДРЕСА_2 .
Суддя О.Б.Подорець