ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6433/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/2252/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 14 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

31 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вимоги якого неодноразово уточняв, змінював предмет і підстави позову та просив: встановити факт проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 28 лютого 2007 року по 10 липня 2009 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ LANOS TF69Y020, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , сріблясто-мідного кольору, кузов НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , вчинений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серія ААЕ № 178698 від 03 липня 2015 року, виданої ТОВ «Транском» із скасуванням державної реєстрації автомобіля за ОСОБА_3 ; провести поділ спільного майна подружжя, виділивши йому зазначений автомобіль.

Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перебування у шлюбі з першою дружиною ОСОБА_4 заявник з серпня 2006 року почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_2 разом з її дочкою та її братом. Після розірвання шлюбу з першою дружиною 28 лютого 2007 року вона сплатила йому грошову компенсацію у розмірі 10000 доларів США, які були витрачені для потреб нової сім`ї, в якій ним та відповідачкою вівся спільний бюджет, узгоджувалися витрати. Так, у лютому 2007 року вони придбали м`який куток (диван та 2 крісла), розпочали робити ремонт у квартирі, замінили три вікна, а восени 2007 року позивач виготовив меблеву стінку в коридорі. У 2008 році придбали шафу, комод в дитячу кімнату та 2 дивани, а у 2009 році перед народженням дочки він виготовив меблі на кухні.

10 липня 2009 року заявник зареєстрував шлюб з відповідачкою, який було розірвано рішенням суду 13 липня 2015 року. За час шлюбу сторони придбали: газову плиту вартістю 2500 грн., морозильну камеру вартістю 2000 грн, холодильник вартістю 4365 грн, телевізор «LG» вартістю 8000 грн, м`який куток (диван та 2 крісла) вартістю 1280 грн, 2 дивани вартістю 2000 грн та 770 грн, хлібопічку вартістю 620 грн, м`ясорубку вартістю 615 грн. Вартість зазначеного майна, крім телевізора, визначила експертиза у 27011 грн. Спільним майном подружжя заявник вважає меблеву стінка в коридорі вартістю 3626 грн та меблі для кухні вартістю 7035 грн.

Крім того, позивач вважає, що автомобіль «Ланос», державний номер НОМЕР_1 , придбаний ним у травні 2011 році за рахунок його особистих коштів, які він отримав після розлучення з першою дружиною. Однак, для встановлення додаткового обладнання та сплати за реєстрацію автомобіля ОСОБА_2 на своє ім`я оформила кредит, тому автомобіль був зареєстрований на її ім`я. Вартість автомобіля згідно висновку експерта складає 124726 грн. під час судового розгляду справи позивачу стало відомо, що 03 липня 2015 року, тобто під час шлюбу, відповідачка продала автомобіль ОСОБА_3 без згоди позивача, що є підставою для визнання такого договору недійсним.

Оскільки вартість спільного майна, придбаного подружжям в шлюбі становить 151737 грн, тому частка кожного з подружжя складає по 75868,50 грн. водночас, на думку позивача, його частка повинна бути більшою за рахунок вартості виконаних ним особисто робіт по виготовленню меблів в квартирі, і ця сума згідно висновку експерта складає 4569 грн. Також зазначає, що подружжям придбано телевізор «LG», який залишився у неї після припинення спільного проживання, тому має право на компенсацію половини вартості телевізора у розмірі 4000 грн. Всі спільно придбані речі залишились у відповідачки, вона не погоджувалась з поділом майна.

Позивач просив віддати йому автомобіль, вніс на депозитний рахунок кошти: 124726 - 75868,50 = 48857,50 грн, які б покривали половину вартості спільних речей. Половину вартості проведеного ремонту в квартирі, вартість яких згідно експертизи складала 29961:2=14980 грн 50 коп., а також витрат, пов`язаних з розглядом справи: судовий збір 1113 грн 60 коп., правова допомога 3000 грн, вартість експертизи: а) товарознавча 3523 грн 20 коп., б) автотоварознавча 1057 грн 20 коп., в) будівельно-технічна 3303 грн.

Вказує, що заперечуючи факт спільного придбання спірних речей, відповідачка не надала доказів придбання їх особисто нею, а запропонований ОСОБА_2 варіант розподілу речей порушує інтереси позивача та інтереси двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ LANOS TF69Y020, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , сріблясто-мідного кольору, кузов НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , вчинений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серія ААЕ № 178698 від 03 липня 2015 року, виданої ТОВ «Транском».

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним по 1/2 ідеальної частки у праві власності на автомобіль ЗАЗ LANOS TF69Y020, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , сріблясто-мідного кольору, кузов НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 .

Проведено поділ майна подружжя, виділено ОСОБА_1 :

вбудовану шафу у передпокої, вартістю 3626 грн та 1554 грн за роботу, а всього -5180 грн;

морозильну камеру ТМ «NORD», вартістю 2000 грн;

кухонний комбайн, вартістю 615 грн;

хлібопіч ТМ «Moulinex», вартістю 620 грн;

Виділено ОСОБА_2 :

вбудовані кухонні меблі, вартістю 7035 грн та 3015 грн за роботу, а всього 10050 грн;

газову плиту ТМ «INDESIT», вартістю 2500 грн;

холодильник ТМ «GORENJE», вартістю 4365 грн;

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію різниці у вартості майна у розмірі 4250 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду частково скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля ЗАЗ LANOS TF69Y020, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вчинений ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку серія ААЕ № 178698 від 03 липня 2015 року, виданої ТОВ «Транском», та про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальної частки у праві власності на вказаний автомобіль.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відчужуючи автомобіль заявниця діяла в інтересах сім`ї з метою повернення боргу у сумі 50000 грн, які вона з позивачем брала для придбання спірного автомобіля. Вважає, що вчинила спірний правочин добросовісно, а тому законних підстав для визнання договору недійсним суд не мав. Також зазначається, що на момент звернення до суду з позовом та при поділі судом спільного майна подружжя автомобіль вже не перебував у власності сторін, тому суд незаконно визнав за кожним із подружжя по 1/2 ідеальної частки в праві власності на цей автомобіль та не врахував наявність їх спільного боргу перед ОСОБА_3 . Крім того, на думку заявниці, позивачем обрано неправильний спосіб захисту, оскільки мала бути заявлена вимога про стягнення 1/2 частини вартості автомобіля у спільному майні подружжя без залучення до участі у справі власниці автомобіля.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Солошенко Л.Є. просить відмовити у задоволенні скарги, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Матішинця В.В., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Солошенко Л.Є., які заперечували проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08 лютого 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 69, 70).

10 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб (т. 1 а.с. 40).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох дочок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 38, 39).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13 липня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (т. 1 а.с. 6).

За час спільного проживання сторін в зареєстрованому шлюбі подружжя ОСОБА_8 придбало наступне майно: вбудовану шафу у передпокої, вбудовані кухонні меблі, морозильну камеру ТМ «NORD», кухонний комбайн, хлібопіч ТМ «Moulinex», газову плиту ТМ «INDESIT», холодильник ТМ «GORENJE».

Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи від 24 червня 2016 року № 388 загальна ринкова вартість майна на дату проведення експертизи складає 27011 грн (без врахування вартості телевізора ТМ «LG», кухонних приладів та мультиварки) (т.1 а.с.146-162).

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 389 від 29 червня 2016 року на дату проведення обстеження 15 червня 2016 року дійсна (ринкова) вартість будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_1 складає 29961 грн (т.1 а.с. 179-195).

На підставі договору № 414303-Y00288 від 23 травня 2011 року ОСОБА_2 придбала автомобіль ЗАЗ LANOS TF69Y020, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого складала 78560 грн (т. 3 а.с. 32-37).

З довідки суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_9 , від 13 квітня 2018 року вбачається, що орієнтовна середня ринкова вартість продажу транспортного засобу Daewo Lanos (легковий хетчбек-В), 2011 року випуску, об`єм двигуна 1495 куб.см, зареєстрованого на території України, становить 109150 грн станом на 12 квітня 2018 року. Вартість продажу за даними мережі Інтернет знаходиться в межах від 102000 грн до 115000 грн (т. 2 а.с. 189-194).

Відповідно до повідомлення територіального сервісного центру № 5946 від 09 серпня 2018 року, згідно з обліковими даними ЄДР МВС за громадянкою ОСОБА_2 25 травня 2011 року зареєстровано автомобіль ЗАЗ LANOS, 2011 року випуску, який 03 липня 2015 року перереєстровано на іншого власника на підставі довідки-рахунку серії ААЕ №178698 від 03 липня 2015 року, виданий ТОВ «Транском» (т. 3 а.с. 60).

Вирішуючи спір в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного автомобіля та визнання за сторонами по 1/2 ідеальної частки у праві власності на це майно, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль був придбаний відповідачкою ОСОБА_2 за час перебування в шлюбі з позивачем, а тому це майно суд вважав спільною сумісною власністю подружжя. Також судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що відповідачка продала автомобіль за згодою позивача, а тому, урахувавши, що це майно набуте за спільні кошти під час шлюбу, суд визнав недійсним договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Наявність усної чи письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження автомобіля відповідачем не доведено.

З огляду на відсутність згоди іншого співвласника на продаж автомобіля відповідач ОСОБА_2 не дотрималась вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України при укладенні договору купівлі-продажу спірного автомобіля, а тому обґрунтовано даний договір визнаний судом недійсним згідно ст. 215 ЦК України.

Незважаючи на укладення договору купівлі-продажу автомобіля 03 липня 2015 року, останній не вибував із користування ОСОБА_2 і знаходився в останньої на час ухвалення рішення. Даних обставин відповідач не спростувала.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4 та ч. 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених у ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Щодо застосування вказаної норми при поділі майна подружжя Верховним Судом України викладена правова позиція у справі № 6-37цс13 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. 4, ч. 5 ст. 71 СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦК України та ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому, закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі № 454/2786/17-ц від 10 червня 2020 року.

З огляду на викладені вище норми права та практику застосування цих норм судом касаційної інстанції, доводи апеляційної скарги з приводу добросовісного відчуження спірного автомобіля в інтересах сім`ї, які доречі доказами не підтверджені, правового значення не мають, оскільки вирішальною і не спростованою відповідачкою обставиною є факт відчуження спірного автомобіля під час шлюбу без згоди позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, судове рішення в оскаржуваній частині відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактичних обставин у справі судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, рішення суду в оскаржуваній частині є законним і обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 вересня 2020 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина