Номер провадження: 22-ц/813/1400/20
Номер справи місцевого суду: 1519/2-4697/11
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Драгомерецького М.М. (суддя-доповідач),

суддів: Громіка Р.Д.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: представника прокуратури Одеської області - Елісашвілі О.М., представника позивача Одеської міської ради Микитин М.В., адвоката відповідача ОСОБА_1 В. ОСОБА_2 А., адвоката скаржника ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» - Демчука Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кліменка Олега Вікторовича в інтересах Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року за позовом прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 , про стягнення грошової вартості земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року по справі №1519/2-4697/11 позов прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено частково. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради грошові кошти у розмірі 331 253 гривні, що дорівнює вартості земельної ділянки, площею 0,0904 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :68:002:0028. У задоволенні позову до Головного Управління Держгеокадастру в Одеській області відмовлено.

13 березня 2019 року адвокат Клименко О.В. в інтересах ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на вказане судове рішення та просив поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що ухвалене судове рішення завдає громадській організації шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, тому суд вирішив питання про права та обов`язки громадської організації, яка не була залучена до участі у справі, й у неї наявне право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Так, офіційним місцем розташування керівних органів Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» є м. Одеса, вул. Іцхака Рабіна, 28, автостоянка №35. На підставі рішення Одеської міської ради №7078-УІ від 10 вересня 2015 року громадська організація здійснює розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,7887 га, за адресою: АДРЕСА_1 , в оренду від Одеської міської ради для обслуговування нежитлових будівель та споруд автостоянки №35, яка їй вже відводилась Одеською міською радою у користування для цієї мети та вирішувалось питання про видачу документів, що посвідчує право користування, і у 1975 році, і у 2000 році. Однак під час розробки останнього проекту, 10 липня 2017 року, громадській організації стало відомо, що земельна ділянка, площею 1,7887 га, відводиться за рахунок земельної ділянки зареєстрованої в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :68:002:0028 за адресою: АДРЕСА_1 , що начебто належить ОСОБА_3 ..

Відповідач ОСОБА_3 не визнає та оспорює свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення серія САС №634016 від 23.04.2009р., видане виконкомом Одеської міської ради, громадській організації, а саме, на склад автостоянки №35 під літ. «Б», вважаючи це приміщення виставочно-демонстративним автосалоном, загальною площею 18,5 кв.м., яке взагалі відсутнє на земельній ділянці за кадастровим номером :68:002:0028.

Починаючи з 16 січня 2013 року, з моменту примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року по справі №1519/2-4697/11 про витребування у ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради земельної ділянки, площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, до моменту винесення оскаржуваного рішення суду до 17 січня 2019 року, вказана земельна ділянка була повернута її законному володільцю територіальній громаді в особі Одеської міської ради, і весь цей час перебувала у її володінні.

Тому посилання посадових осіб органів прокуратури у своїй заяві від 17 грудня 2018 року про зміну предмету позову з витребування у ОСОБА_3 земельної ділянки комунальної власності на стягнення грошової компенсації вартості цієї земельної ділянки, площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, в розмірі 331 253 гривень з ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради на тій підставі, що останньому належить виставочно-демонстраційний автосалон, площею 18,5 кв.м., нібито розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :68:002:0028, є незаконними та абсолютно безпідставними.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 квітня 2019 року поновлений строк на апеляційне оскарження рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Клименка О.В. в інтересах Громадської організації «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 січня 2019 року по справі №1519/2-4697/11.

27 грудня 2019 року адвокат Возіян А.А. в інтересах відповідача ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з клопотанням про закриття апеляційного провадження, мотивуючи тим, що ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» на підставі свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення серія САС №634016 від 23 квітня 2009 року, виданого Одеською міською радою, набула права власності на нежитлові приміщення автостоянки № АДРЕСА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , частина яких належить на праві власності ОСОБА_3 й отримає право користування земельною ділянкою, частина якої також належить ОСОБА_3 .. Тому ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» має на меті виключно захоплення земельної ділянки, яка належить відповідачу ОСОБА_3 й порушення її прав рішенням суду по даній справі немає взагалі.

Згідно пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007

у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України, частини другої статті 383 Кримінально-процесуального кодексу України зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини та громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано положеннями глав 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року», згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 та статтею 13 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь якого висунутого проти нього кримінального судочинства.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року (остаточне 13 квітня 2011 року) за заявою №28924/04 у параграфі 50 зазначено, наступне «… суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), пп. 2836, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах «Мултіплекс проти Хорватії» (Multiplex v. Croatia), заява №58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява №48778/99, п. 25, ECHR 2002-II).

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Плахтєєв та Плахтєєва проти України» від 12 березня 2009 року (остаточне 12 червня 2009 року) за заявою №20347/03 у §35 зазначено, що, «…. якщо доступ до суду обмежено внаслідок дії закону або фактично, Суд має з`ясувати, чи не порушило встановлене обмеження саму суть цього права і, зокрема, чи мало воно законну мету, і чи існувало відповідне пропорційне співвідношення між застосованими засобами і поставленою метою (див. рішення у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №93, сс. 2425, п. 57)».

Європейський суд з прав людини вказує, що відповідно до пункту 1 статті 6

Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи у апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (Volovik v. Ukraine, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

У частині 1 статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті та правового висновку Верховного Суду України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі №6-885цс15, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Отже, первинним для розгляду апеляційної скарги ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» - особи, яка не брала участь у цій справі, є з`ясування апеляційним судом тієї обставини, чи суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів».

Встановлено, що при новому розгляді справи №1519/2-4697/11 підставою для зміни предмету позову з витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на стягнення грошової компенсації вартості земельної ділянки з відповідача ОСОБА_3 у заяві прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради від 17 грудня 2018 року зазначено те, що, на земельній ділянці, площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, що є предметом розгляду, знаходиться виставочно-демонстраційний салон, загальною площею 18,5 кв.м., належний відповідачу ОСОБА_3 , тому повернути вказану земельну ділянку в натурі до комунальної власності Одеської міської ради неможливо, у зв`язку з чим відшкодуванню підлягає вартість земельної ділянки в розмірі 331 253 грн. (т. 1, а. с. 195-198).

Право на склад автостоянки №35 під літ. «Б», що належить на праві власності ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», який відповідач ОСОБА_3 вважає приміщенням виставочно-демонстративного автосалону, загальною площею 18,5 кв.м., що розташований на земельній ділянці, площею 0,0904 га, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, оспорюється останнім у Малиновському районному суді м. Одеси, де на теперішній час розглядається справа №521/13024/19 за позовом ГO «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ПП «Автолюбитель», третя особа, Одеська міська рада, про визнання договорів купівлі-продажу автосалону недійсними та справа №521/12882/19 за позовом ОСОБА_3 до ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів», виконком Одеської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлові приміщення та скасування державної реєстрації.

Починаючи з 16 січня 2013 року, тобто з моменту примусового виконання рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2011 року по справі №1519/2-4697/11 про витребування у ОСОБА_3 на користь Одеської міської ради земельної ділянки, площею 0,0904 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :68:002:0028, до моменту винесення оскаржуваного рішення суду до 17 січня 2019 року, вказана земельна ділянка була повернута її законному володільцю територіальній громаді в особі Одеської міської ради, і весь цей час перебувала у її володінні.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що у даному випадку вважається, що ухвалене судове рішення завдає ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» шкоди, що виражається у несприятливих для неї наслідках, не залучення ГО «Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів» до участі у справі суттєво порушує її право на доступ до суду, тому суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки громадської організації та у неї наявне право на апеляційне оскарження вказаного судового рішення.

Відповідно до статей 259, 268, 352 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

у х в а л и в:

Клопотання адвоката Возіяна Андрія Андрійовича в інтересах ОСОБА_3 про закриття апеляційного провадження залишити без задоволення.

Ухвала подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

П.М. Черевко