ВОЛОДИМИР-ВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

03 листопада 2020 року м.Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого: судді Лященка О.В.

при секретарі Баранюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації, -

встановив:

20 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації.

У позовній заяві покликається на ту обставину, що їй відповідно до Договору дарування від 12.01.2009 року серії ВМВ № 537345 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами по АДРЕСА_1 .

У зазначеному будинку проживає і зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , її колишній зять. Він був прописаний нею як член сім`ї, а саме чоловік її доньки, з 11.02.2011 року. Однак 01.08.2014 року шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та її донькою ОСОБА_3 було розірвано. На даний час її донька з дітьми проживають у с. Рокитниця Володимир-Волинького району. Відповідач залишився проживати у спірному приміщенні. Він зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки та бійки, принижує перед сусідами колишню дружину та її сім`ю.

Відповідач притягався до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України за нанесення легких тілесних ушкоджень колишній дружині до покарання у виді штрафу (вирок від 08.08.2014 року).

Вона та члени її сім`ї не можуть потрапити до будинку, оскільки відповідач їх не впускає в дім. Уже більше чотирьох років він проживає сам у будинку по АДРЕСА_1 . За будинком він не доглядає, не підтримує його у належному стані, не опалює його, через що у ньому з`явився грибок на стінах, меблі поламані, у будинку безлад, попсовані електричні розетки, сходи в дім зруйновано, на ганку лежить сіно, у будинку повно сміття та недопалків, зовнішні стіни будинку також руйнуються, на подвір`ї бур`ян, на городі також повно зілля. Світло у будинку відключене, за комунальні послуги відповідач не платить.

Відповідач постійно пиячить у будинку, збирає у ньому компанії сумнівної репутації, обробити город її не впускає, поводить себе вкрай агресивно. На її прохання виселитися з даного будинку категорично відмовляється.

У відповідача є батьківський будинок, де б він міг проживати. Також він часто проживає у своєї співмешканки ОСОБА_4 у с. Ізов Володимир-Волинського району.

Відповідач не є членом її сім`ї, договору оренди житла з нею не укладав. Спільним побутом з нею не пов`язаний.

З наведених причин позивачка не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися, у тому числі й проживати в даному будинку, який з вини відповідача приведено до занедбаного стану.

Просить позов задовольнити та усунути перешкоди у користуванні нею, ОСОБА_1 , житловим будинком АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 21.05.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Підготовче судове засідання призначено на 17.06.2020 року. Ухвалою від 30.06.2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті на 10.07.2020 року.

У судове засідання представник позивачки ОСОБА_5 не з`явилася, подала заяву, згідно якої позов підтримала, просила розглядати справу у її відсутності та позов задовольнити з підстав, викладених у тексті позовної заяви. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повторно належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, для у часті у розгляді справи не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав.

У зв`язку з зазначеними обставинами, відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в судове засідання не з`явились всі учасники справи у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Судом встановлено, що відповідно до Договору дарування від 12.01.2009 року серії ВМВ № 537345, а також згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з копії будинкової книги на вказаний будинок, у ній зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , котрий не перебуває з позивачем в будь-яких родинних відносинах, не належить до кола членів сім`ї позивача. Спільного господарства з відповідачем він не веде. Відповідач ОСОБА_2 , був зареєстрований у будинку з дозволу позивачки ОСОБА_1 , оскільки він був її зятем. Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду від 01.08.2014 року шлюб між ним та її донькою ОСОБА_3 було розірвано.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таке право визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

За змістом ч. 3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням.

Копією постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23 червня 2014 року стверджується, що ОСОБА_2 притягувався до адміністративної відповідальності за ст.185 КУпАП (злісна непокора законному розпорядженню працівника міліції під час виконання ним своїх службових обов`язків)

Копією вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08 серпня 2014 року стверджується, що 16 червня 2014 року ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення відносно своєї дружини ОСОБА_3 , з якою на той час перебував у зареєстрованому шлюбі, за що визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України та засуджений до штрафу у розмірі 850 грн.00 коп.

Довідками Устилузької міської ради стверджується, що в спірному будинковолодінні АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає відповідач ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 та її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживають за місцем реєстрації, а проживають в с.Рокитниця Володимир-Волинського району Волинської області.

З характеристики на ОСОБА_2 за місцем проживання не вбачається, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 в користуванні належним їй житловим будинком.

Письмовим поясненням ОСОБА_6 , засвідченим в.о. старости, також не підтверджується факт чинення ОСОБА_2 перешкод позивачу в користуванні нею власним житловим будинком.

Заява ОСОБА_1 на ім`я начальника Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області з приводу перешкод, які чинить їй та членам її сім`ї відповідач, та відповідь на це звернення, не дають підстав суду прийти до висновку, що обставини викладені у заяві, мали місце.

Вимога позивача про звільнення її власного будинку, адресована відповідачу, не підкріплена доказами її одержання останнім.

Надані суду фотокопії території житлового будинку та інтер`єру, не доводять тієї обставини, що на них зображено саме спірний житловий будинок, та спростовують доводи позивача про неможливість зайти до даного житла.

Будь-яких інших належних, допустимих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що позивачу ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та проживанні в ньому, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Доказів того, що в позивача дійсно існують перешкоди в доступі, користуванні чи розпорядженні своєю власністю суду не надано. Також не встановлено в ході розгляду справи, що відповідач будь-яким шляхом чинить перешкоди позивачу у користуванні чи розпорядженні її власністю.

З врахуванням наведеного, суд не вбачає існування сукупності передбачених законодавством підстав, за яких можливо дійти висновку про перешкоджання відповідачем позивачу ОСОБА_1 користуватися та розпоряджатися її власністю, що може бути підставою для застосування положень ст. 391 ЦК України та задоволення позову.

Окрім вимоги про виселення відповідача, позивач заявила також вимогу про зняття його з реєстрації, яка також не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Аналогічну норму містить п. 26 Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».

Таким чином, вимога позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.ст.16, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст.9, 150 ЖК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст.ст. 10, 12, 28, 77, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації - відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , с. Рокитниця Володимир-Волинського району Волинської області, РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП суду невідомий.

Повний текст рішення складено 05 листопада 2020 року.

Головуючий: /-/ підпис.

Суддя Володимир-Волинського

міського суду Волинської області О.В. Лященко