Справа № 524/4975/19
Провадження №2/524/2580/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді - Предоляк О.С.,

при секретарі судового засідання - Яковлєвій К.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 , її представника Козлової Т.М. , позивача ОСОБА_3 , представника відповідача Єзерської І.С. , відповідача ОСОБА_5 , його представника Шулік О.Й. ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_5 , треті особи КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «Укртатнафта», ОСББ № 95, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності,

В С Т А Н О В И В

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулись до суду з позовними вимогами до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_5 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з жовтня 1992 року по серпень 2018 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбних відносин мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , 1993 р.н. та сина ОСОБА_7 , 2003 р.н. 20.04.1995 року на ім`я відповідача ОСОБА_5 та членів його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 видано ордер № 1096 на право зайняття житлового приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу, а саме квартири АДРЕСА_1 . У подальшому, кожен з них сплатив забудовнику пайовий внесок в сумі 420 000 крб. за квартиру, однак свідоцтво на право власності видано на ім`я ОСОБА_5 . Стверджують, що дізналися про порушення своїх прав, у 2016 році. Позивачі внесли свої житлові сертифікати на таку ж суму як і відповідач ОСОБА_5 , тому оформлення свідоцтва на право власності на спірну квартиру тільки на ім`я останнього, порушує їх права, а кожен з них має право на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вказані обставини просять поновити строк звернення до суду з позовом, визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право особистої власності на кооперативну квартиру та визнати за ними та відповідачем право власності по 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Представником відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області подано відзив на позовну заяву. Зазначає, що з огляду на те, що позивачі не були членами житлово-будівельного кооперативу, то свідоцтво видано з дотриманням чинного законодавства ОСОБА_5 , а тому підстави для визнання його недійсним та скасування відсутні.

Позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 подано відповідь на відзив. Вказують, що згідно ордеру №1096 від 20.04.1995 року квартира АДРЕСА_1 надана ОСОБА_5 та його сім`ї у складі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , оплата за квартиру внесена кожним з них в рівних сумах по 420000 крб., а тому посилання представника Департаменту ЖКГ виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області на те, що вони не були членами житлово-будівельного кооперативу безпідставні.

Відповідачем ОСОБА_5 , подано відзив. Просить застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин та у зв"язку з цим відмовити у задоволенні позову.. Зазначає, що правовстановлюючі документи на спірне житло знаходились у вільному доступі до яких мала і колишня дружина з 1996 року та дочка ОСОБА_3 . Крім того, дружина, була головою ОСББ95, яке обслуговувало будинок АДРЕСА_1 та мала доступ до правовстановлюючих документів про що зокрема свідчать і долучені нею до справи судові рішення.

Позивачами подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_5 . Стверджують, що знали про існування документів на кооперативну квартиру але вважали, що документи видані на всіх членів сім"ї. Позивач ОСОБА_3 , крім іншого наголошує, що на момент видачі документів була малолітньою та батько, як її представник, отримавши документ де він зазначений одноособовим власником, діяв всупереч її інтересам.

У судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та її представник адвокат Козлова Т.М, позовні вимоги підтримують в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_3 , позов підтримує, просить задовольнити.

Представник відповідача Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області просить відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник адвокат Шулік О.Й. просять відмовити у задоволенні позову з підстав, пропуску строку позовної давності.

Представники третіх осіб КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області, ПАТ «Укртатнафта» просять розглянути справу без їх участі, про що надали письмові заяви.

Представник третьої особи ОСББ № 95 у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлялись належним чином.

Суд, вислухавши пояснення позивачів, відповідача, їх представників, представника відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вимог п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України постає, що, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з 03.10.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.11.2018 року шлюб між ними розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.04.1995 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів на ім`я ОСОБА_5 , як члена житлового кооперативу 95/98 видано ордер № 1096 на житлове приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу на сім`ю із трьох осіб на право заняття житлового приміщення площею 42,5 кв.м. в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 14.03.1995 року, протокол № 2. Склад сім`ї: ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - донька.

Згідно термінового зобов`язання, погодженого генеральним директором АТ «Кременчукнафтооргсинтез» ОСОБА_5 , та члени його сім`ї - ОСОБА_1 , ОСОБА_3 гарантували АТ «Кременчукнафтооргсинтез» погашення заборгованості житловими чеками за квартиру АДРЕСА_1 .

Свої зобов`язання по погашенню вартості вищевказаної квартири ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 виконали, шляхом переказу АТ «Кременчукнафтооргсинтез» житлових чеків в кількості три штуки на суму 420 000 крб. кожний, що підтверджується приватизаційними платіжними дорученнями від 21 квітня 1995 року, від 21 травня 1995 року, від 21 липня 1995 року.

Рішенням виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів м.Кременчука Полтавської області № 1232 від 28.12.1992 року «Про оформлення права власності на кооперативні квартири в ЖБК Автозаводського району», доручено: Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації, при наявності необхідних документів, оформляти право власності на виплачені кооперативні квартири, гаражі, садові будинки; Управлінню житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області видавати свідоцтва на право особистої власності на кооперативні квартири; Бюро технічної інвентаризації проводити реєстрацію правових документів.

19 квітня 1996 року Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів ОСОБА_5 видано свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів № 1232 від 28.12.1992 року.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири.

В п. п. 69, 71 листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру.

Згідно із положеннями п. п.5-1, 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду україни «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи № 9 від 18.09.1987 року /в редакції, яка була чинна на час сплати пайового внеску/, судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України «Про власність» член житлово - будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

Згідно ч. 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ним.

Частиною другою статті 112 ЦК Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України віл 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям під час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність » статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, які об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмової угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України »Про власність ») тощо.

В ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_5 набули у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вартість вказаної квартири оплачена належними їм житловими чеками. Незважаючи на це, свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру видано на ім`я ОСОБА_5 , що порушує майнові права позивачів.

Проаналізувавши надані суду докази, встановивши обставини набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку про порушення майнових прав позивачів на вказане житло, які мають бути поновлені шляхом скасування свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 та визнання за позивачами права власності на дану квартиру.

Згідно вимог ч. 2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Визначаючи частки ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у праві власності на квартиру, суд виходить із того, що пайові внески кожного з них є рівними, тому і частки співвласників мають бути рівними. Отже, частка кожного співвласника квартири АДРЕСА_1 має становити 1/3 частину.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, про що заявлено відповідачем ОСОБА_5 суд зазначає наступне.

Позивачі мають право на звернення до суду з вимогою про захист свого порушено права з часу, зокрема,

Щодо заяви відповідача ОСОБА_5 та його представника Шулік О.Й. про застосування позовної давності, то відповідно до ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується насамперед з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивний (сам факт порушення права) так і суб`єктивний (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зі частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Під час розгляду цивільної справи встановлено, що відповідач, який є титульним власником спірного помешкання, став заперечувати право власності позивачів на спірну квартиру після розлучення з позивачем ОСОБА_1 , та став чинити перешкоди в користуванні вказаною спірною квартирою, як пояснив у судовому засіданні, житловим приміщенням користується одноособово та самостійно несе витрати по утриманню майна.

Отже, моментом виникнення у позивачів права на позов є липень 2019 року, - дата звернення з позовом. Тому позивачі звернулись до суду з позовом до суду в межах строку позовної давності, а в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності необхідно відмовити.

Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.14, 57 - 60, 88, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Департаменту житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_5 , треті особи КП «Кременчуцьке МБТІ» Полтавської обласної ради, ПАТ «Укртатнафта», ОСББ № 95, про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право особистої власності на кооперативну квартиру, визнання права власності - задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво № НОМЕР_1 на право власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 , видане Управлінням житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів 19 квітня 1996 року на підставі рішення виконавчого комітету Автозаводської районної ради народних депутатів № 1232 від 28.12.1992 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у повернення сплаченого судового збору 802,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 у повернення сплаченого судового збору 802,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Автозаводський районний суд м Кременчука протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк