Справа № 467/50/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.

за участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обгрунтування

Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зокрема, позовні вимоги обгрунтувала тим, що від шлюбу з відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні.

У той час, як відповідач проживає окремо, у добровільному поряду участі в утриманні дитини не приймає, хоча є працездатним та інших утриманців не має.

Тож, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, одночасно допустивши негайне виконання судового рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Процесуальні дії у справі

Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 11 січня 2020 року та цією ж ухвалою витребувано докази щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі у порядку ч.2 ст. 13 ЦПК України, позаяк, це було необхідно для захисту прав неповнолітньої дитини.

Позиція сторін

Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, причин свого неприбуття не вказала, проте, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання своїх вимог.

Відповідач в судове засідання також не прибув, надав заяву, із якої слідує, що він проти задоволення позову не заперечує і просить розглядати справу за його відсутності.

Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів, наведених сторонами

У свою чергу, суд, дослідивши надані йому докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки.

В судовому засіданні установлено, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 5).

Наразі дитина проживає разом з матір`ю, окремо від відповідача, і перебуває на її утриманні, що відповідач фактично визнав, позаяк, будь яких заперечень із цього приводу до суду не подавав.

Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок батьків утримувати дитину/дітей до досягнення нею повноліття.

Цей обов`язок, виходячи із аналізу вказаної правової норми, стосується обох батьків, у тому числі й того з них, хто проживає окремо від дитини.

При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі ( ч.1,2 ст. 181 СК України).

Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, про що, зокрема, свідчить звернення до суду із цим позовом.

За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч.3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При висуненні вимог у частці ж від заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, як має місце у цьому випадку, остання визначається судом ( ч.1 ст. 183 СК України).

Тож, виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину/дітей той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і має право вибору щодо способу їх стягнення.

При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Та у будь якому випадку при визначення розміру аліментів суд ураховує обставини, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, зокрема, те, що вона проживає разом з матір`ю і перебуває на даний час лише її утриманні.

А також суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який, зокрема, має задовільних стан здоров`я, хронічних інвалідизуючих захворювань не має, володіє земельною ділянкою площею 5,47 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яку здає в оренду, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є учасником виконавчих проваджень, отримує заробітну плату, володіє автомобілем марки SKODA OKTAVIA, на обліку в органах пенсійного фонду України в Миколаївській області не перебуває.

При цьому, суд виходить із того, що розмір аліментів має бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ( ч.2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини.

Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч.1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі, що заявлений позивачем, як то, 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України.

На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 11 січня 2020 року.

І як наслідок, цей позов підлягає до повного задоволення.

Щодо розподілу судових витрат

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року

№ 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, він підлягає розподілу за правилами ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача.

Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч.2 ст. 4 Закону України Про судовий збір він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 840,80 грн.

З цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 279, 430 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розміні 1/4 (одна четверта) частки від усі видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання цього рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитиниу межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відсутність у виконавчому листі відомостей про реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя І.В. Явіца