провадження №22-з/824/214/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),
судді: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,
за участю секретаря Ратушного А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат
у справі №381/1108/19 Фастівського міськрайонного суду Київської області
про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно,
В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року позов задоволено в частині позовних вимог про визнання будинку спільною сумісною власністю та визнання права власності на майно.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 серпня 2019 року в частині задоволених позовних вимог скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

07 лютого 2020 року відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника Панченка О.В. , звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі.

Відповідачка, посилаючись на те, що під час розгляду справи вона понесла судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в сумі 52 036,50 грн, просила ухвалити додаткове рішення та покласти дані судові витрати на позивача.

17 лютого 2020 року позивачка ОСОБА_2 подала заяву, в якій зазначила, що відповідачкою разом із першою заявою по суті справи (відзивом на позовну заяву) не подано суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, у зв`язку з чим відсутні підстави для відшкодування таких витрат. Зазначила також, що така позиція висловлена Великою палатою Верховного Суду в постанові від 12.11.2019 по справі №904/4494/18.

Сторони, належним чином повідомлені про розгляд заяви, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановою Київського апеляційного суду від 04.02.2020 задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення відповідачка просила покласти судові витрати на правничу допомогу, понесені нею під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій на позивачку.

Вирішуючи дане процесуальне питання, зокрема щодо понесених відповідачкою судових витрат під час розгляду справу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» (далі - Закон), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій , згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки.

Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі.

За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України.

Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару.

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 по справі №922/1163/18.

З матеріалів справи вбачається, що надання адвокатом Панченком В.О. відповідачу адвокатських послуг в апеляційному суді при розгляді даної справи підтверджується: договором про надання правової допомоги від 15.04.219 №15/04, укладений між адвокатом Панченком В.О. та ОСОБА_1 .; актом про надання послуг від 05.02.2020 та квитанцією до прибуткового касового ордеру №05/02/20 вді 05.02.2020 (т. 2, а.с. 46-48).

Докази на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач подала в строк, визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а саме протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, про що зробила відповідну заяву до закінчення судових дебатів у справі.

Водночас, у самому тексті договору відсутні умови щодо порядку та форми розрахунку адвокатського гонорару, а лише зазначається про те, що вартість наданих послуг за даним договором визначається об'ємом наданих послуг за Договором та відображається в акті про надання послуг, а також те, що розрахунки між сторонами за цим Договором здійснюються шляхом внесення готівки у касу адвоката.

Зважаючи на те, що відсутня об`єктивна можливість пересвідчитись щодо домовленості між адвокатом Панченком В. О. та його клієнтом ОСОБА_1 щодо розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару, а також беручи до уваги заперечення іншої сторони, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для часткового задоволення заявлених до відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачкою під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Визначаючи розмір таких витрат колегія суддів виходить за наступного.

Як зазначалось вище, законодавцем визначено, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата.

З Акту про надання послуг від 05.02.2020 за Договором про надання правової допомоги від 15.04.2019 №15/04 в суді апеляційної інстанції адвокатом Панченком О.В. надані ОСОБА_1 такі послуги: 01.11.2019 - складання апеляційної скарги (8 год) - 14 000,00 грн; 19.12.2019 - складання клопотання про звільнення від сплати судового збору (60 хв.) - 1200,00 грн; 04.02.2019 - складання заяви по судових витратах (10 хв.) - 200 грн; участь в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції (2000,00 грн/засідання): 1 засідання - 2000,00 грн; складання заяви про ухвалення додаткового рішення (30 хв.) - 500,00 грн, а всього наданих адвокатських послуг в суді апеляційної інстанції на суму 17 900,00 грн.

З даного Акту вбачається, що за надання кожної із послуг визначено різні розміри погодинної оплати. Так, з розрахунку витраченого часу (8 год) на складання апеляційної скарги та плати за надання такої послуги (14 000 грн) одна година роботи адвоката становить 1750,00 грн (14000/8); за складання клопотання про звільнення від сплати судового збору та заяви по судових витрат - одна година роботи адвоката 1200,00 грн; за складання заяви про ухвалення додаткового рішення - 1000,00 грн та за участь в судовому засіданні 2000,00 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що адвокат Панченко О.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , дійсно складав та подавав апеляційну скаргу від імені останньої; звертався до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору та із заявою по судових витратах (т. 1, а.с. 236-238; т. 2, а.с. 5-9, 23).

З огляду на те, що ціна наданих адвокатом послуг не була узгоджена між сторонами шляхом внесення змін до договору про надання правової допомоги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення судових витрат на правничу допомогу, пов'язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 6 000,00 грн (1200х5) складання апеляційної скарги, заяв до суду, участь адвоката в судовому засіданні).

При цьому, колегія суддів також враховує критерії розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та обсягу наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді апеляційної інстанції під час розгляду справи.

Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

В абзацах 1, 2 частини 8 статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , діючи через свого представника Панченка О.В. , в судовому засіданні - 23.05.2019 в суді першої інстанції, тобто до закінчення судових дебатів, подала заяву про попередній розрахунок суми судових витрат у розмірі 4900,00 грн (т. 1, а.с. 108-112).

Водночас, матеріали справи не містять доказів, що до ухвалення судом першої інстанції рішення (13.08.2019) або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду відповідачем долучалися докази (договори, рахунки тощо) про понесені судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що докази на підтвердження понесення судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції ОСОБА_1 подала 07.02.2020.

З наведеного слідує, що ОСОБА_1 не подано докази про понесені нею судові витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції у строк, встановлений ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про відмову ОСОБА_1 в задоволенні заяви в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню та з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи судом апеляційної інстанції у розмірі 6 000,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 141, 270 ЦПК України,

П О С ТА Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) судові витрати на правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн 00 коп.

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст додаткової постанови складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай