Справа № 463/7722/18
Провадження № 2/463/167/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.

з участю секретаря судового засідання Фурик Л.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Соколовської О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівської міської ради, третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради про визнання права власності на 19/100 частини будинку за набувальною давністю,

встановив:

позивач звернулась в суд із позовом до відповідачів, просить визнати за нею правовласності на 19/100 частини будинку АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить 72/300 частина будинку АДРЕСА_1 , її брат - відповідач ОСОБА_3 є власником 171/300 частини даного будинку. Крім позивача та відповідача ОСОБА_3 частки яких разом складають 243/300 частин будинку, співласниками будинку зазначені також громадяни ОСОБА_5 , яка володіє 9/100 (27/300) частинами будинку та ОСОБА_4 , який володіє 10/100 (30/300) частинами будинку, що разом складають 19/100 (57/300) частин будинку, останні набули право власності 24 грудня 1966 року. Вказує, що як ОСОБА_4 так і ОСОБА_5 , ніколи у вказаному вище будинку не проживали, жоден із співвласників будинку, які почергово відчужували свої частки позивачу вказаних вище громадянн не пам`ятають, останні у будинку зареєстровані ніколи не були, протягом тривалого часу (понад сімдесят років) вони не здійснювали реалізацію свого права власності. Вважає, що відсутність таких дій свідчить, що фактично, вказані особи відмовились від свого права власності на належні їм частини будинку.

Натомість, згідно порядку користування, які склались між співвласниками будинку до придбання його частин позивачем та відповідачем, частки зазначених вище громадян в натурі представляли собою підвальні приміщення, які за погодженням із іншими співвласниками будинку, зайняла позивач одразу після придбання 15 травня 2008 року 7/100 частин будинку у громадянки ОСОБА_6 .

Таким чином, позивач ввжає, що вона добросовісно заволоділа чужим майном (19/100 частиною будинку, яка формально належала громадянам ОСОБА_4 і громадянці ОСОБА_5 ) і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом понад десять років. Добросовісність її володіння зазначеним майном полягає у тому, що їй ніколи не було відомо хто насправді володіє вказаними частинами будинку, оскільки вказаних вище осіб ніхто з співласників будинку ніколи не бачив.

Тому з врахуванням наведених мотивів просить позов задовлити.

Ухвалою суду від 30 січня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та розпочато підготовче провадження.

У підготовчому засіданні 04 березня 2019 року протокольною ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання до участі у справі залучено третю особу - Личаківську районну адміністрацію Львівської міської ради.

Ухвалою суду від 08 серпня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

Згідно ухвали суду, яка занесена до протококолу судового засідання від 19 вересня 2019 року відповідача ОСОБА_5 , виключено з числа відповідачів у зв`язку з смертю останньої, до участі у справі залучено Львівську міську раду, як представника територіальної громади м. Львова в зв`язку із відсутністю спадкової справи після смерті ОСОБА_5 ..

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та пояснив, що на даний момент позивачу та відповідачу ОСОБА_3 спільно належить 81/100 будинку за адресою АДРЕСА_1 . Спірні 19/100 частини будинку фактично є підвальним приміщенням та належали померлій ОСОБА_5 9/100 частки та відповідачу ОСОБА_4 10/100 частки. Зі слів свідків вказані особи там ніколи не проживали. Жодних даних щоб вони, особисто чи хтось від їхнього імені, якимось чином в період з 1960 р. реалізовували своє право власності немає. Сам будинок завжди був у приватній власності та на балансі міської ради ніколи не перебував. ОСОБА_2 відкрито розпочала користуватись належним вказаним особам підвальними приміщеннями зі згоди всіх співвласників вказаного будинку ,які були станом на 15.05.2008 р., тобто після купівлі перших 7/100 частин будинку користується відкрито і безперервно цим майном по даний момент. В зв`язку з чим керуючись ст. 344 ЦК України просить позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 подав до суду заяву, згідно якої позов визнає, просить проводити судовий розгляд справи в його відсутності.

Представник відповідача Львівської міської ради - Феник Л.М. пояснив, що будинок АДРЕСА_1 ніколи не перебував на балансі Львівської міської ради. Як вбачається з матеріалів судової та інвентаризаційної справи приміщення на які претендує позивач фактично являються підвальними. Жодних заперечень з приводу позову не має, будь яких інших позовів з приводу вказаного нерухомого майна за участю Львівської міської ради судом не розглядається, у вирішенні даного спору покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради Соколовська О.І. в судовому засіданні пояснила, що жодних заперечень з приводу позову немає, вказала, що частки у будинку належали різним особам, частина яких свої частки відчужила на користь позивача та відповідача ОСОБА_3 , у вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_4 в суове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про день та час судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, про причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Львівської міської ради, представника третьої особи Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, покази свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи та матеріали інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних мотивів.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 складається з дванадцяти житлових кімнат та шести кухонь, житловою площею 172.6 кв.м., загальною площею 278,5 кв.м., що підтверджеється довідкою ОКП ЛОР БТІ та ЕО від 11.05.2018 №2/4055 (а.с.50) та матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.398).

На підставі наданих суду документів та матеріалів інвентаризаційної справи встановленло, що на даний момент позивачу та відповідачу ОСОБА_3 в сукупності належить 81/100 частина будинку АДРЕСА_1 . Правомірність набуття вказаними сторонами права власності на дане нерухоме майно підтверджується наявними в матеріалах справи копіями правочинів та даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2019 (а.с.157-161) вбачається також, що крім позивача, відповідача ОСОБА_3 та осіб частки яких було відчужено на підставі наявних в матеріалах справи договорів в якості співвласників будинку також були зареєстровані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Однак судом встановлено, що згідно наявних в матеріалах справи документів 8/100 частка будинку належала гр. ОСОБА_8 , яку успадкувала його дочка ОСОБА_10 (а.с.226), яка продала належну їй частку відповідачу ОСОБА_3 . Також встановлено, що співласником будинку була також ОСОБА_9 , яка продала свою частку - 8/100 чистини будинку відповідачу ОСОБА_3 (а.с.37-39).

Крім того, власником спірної 10/100 частини будинку є відповідач ОСОБА_4 (а.с.159), що також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.41 /38/) та власником спірної 9/100 частини будинку була ОСОБА_5 (а.с.159), що також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи (а.с.34/31/), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.184). Після її смерті спадкова справа не відкривалась (а.с.181). Жодних даних про те, чи вказані особи реалізували своє право приватної власності на належні їм частини будинку чи користувались таким не встановлено.

Отже з наведенного вбачається, що станом на момент судового розгляду співвласниками будинку АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_2 і відповідач ОСОБА_3 (сукупна частка 81/100) та ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (сукупна частка 19/100).

З Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.08.2019 (а.с.157-161) вбачається, що з 31.07.2008 за позивачем ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 24/100 частки будинку, перший договір дарування частки будинку, на корсить позивача було укладено 15.05.2008 р.

Отже наведеним підтверджується, що позивач з 15.05.2008, набула у власність частину вказаного будинку та мала можливість користуватись спірними приміщеннями.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи із змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Під час розгляду цивільної справи №489/5975/17 (постанова від 09.10.2019р.) Верховний Суд сформулював правовий висновок, яким роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, наступне: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Зазначене узгоджується з пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, показала, що з 1967 року по 1989 рік проживала на АДРЕСА_1 . Співвласників будинку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ніколи не знала і не бачила. Їй відомо, що ОСОБА_2 купила квартиру в її куми ОСОБА_6 . З дозволу інших сусідів підвалом, який належав ОСОБА_4 та ОСОБА_5 користувалась ОСОБА_2 з моменту придбання квартири. Її дочка та відповідач ОСОБА_3 були у шлюбі і її колишня квартира тепер належить ОСОБА_3 . На момент вселення в 1967 р. квартиру придбав її батько у попереднього власника ОСОБА_11 . Після 1989 року в її квартирі проживала її дочка ОСОБА_3 , а з 94 року з своїм чоловіком ОСОБА_3 . На момент придбання квартири позивачем фактично в будинку ніхто не проживав, більшість квартир пустувала, спірні підвальні приміщення завжди використовувала позивач після придбання своєї частини будинку.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні показала, що в 2008 році вона придбала частку у будинку, на той час там жили інші мешканці приблизно 8 - 9 сімей. Також в будинку був занедбаний підвал який ніким не використовувався. Зі згоди мешканців вона привела його у належний стан та використовує його з 2008 р. в господарських цілях, зберігає продукти харчування, жодних заперечень з боку інших мешканців будинку не було. З ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знайома та ніколи їх не бачила.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 показав, що являється братом позивачки. Почав проживати в будинку АДРЕСА_1 з 1990 р. оскільки там знаходилась квартира його тещі, яка в подальшому перейшла у його власність. Також поступово купив разом із сестро інші частини будинку, на даний момент їм спільно належить 81/100 будинку, фактично весь будинок, крім підвалу. Вказаним підвалом позивач відкрито користується з 2008 р., він допомагав його почистити, підтверджує покази сестри. Із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не знайомий та ніколи їх не бачив. На даний момент будинок потребує ремонту, він в аварійному стані, впала стеля тому проживати в ньому неможливо, саме в зв`язку з необхідністю реконструкції будинку та оформлення документів позивач звернулась в суд з даним позовом.

З врахуванням наведених обставин суд приходить до висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 та за життя ОСОБА_5 , з моменту набуття права власності на належні їм частки будинку з 1966 року не реалізовували своє право власності. Даним майном починаючи з травня 2008 року постійно, відкрито та безперервно володіє позивач ОСОБА_2 , що підтверджено як матеріалами справи так і показами свідків.

На думку суду, вказані обставини в сукупності підвереджують факт відкритості, давності та безперервності володіння позивачкою спіриним майном. Саме тому за нею слід визнати право власності на19/100 частини будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки добросовісність володіння, його відкритість, давність та безперервність знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Визнати право власності ОСОБА_2 на 19/100 частини будинку АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Дата складання повного рішення - 17 лютого 2020 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівська міська рада, місцезнаходження: м.Львів, пл.Ринок, 1

Третя особа: Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, місцезнаходження: м.Львів, вул. К.Левицького, 67

Суддя Г.Б.Жовнір