Справа № 177/211/20
Провадження № 2/177/356/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2020 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гребенюк О.С. за довіреністю, звернувся до суду 25.02.2020 з указаним позовом та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.09.2015, станом на 19.01.2020, у загальному розмірі 77713,72 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2102,00 грн.

В обґрунтування пред`явлених вимог вказав, що 04.09.2015 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у розмірі 36000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до виявленого ОСОБА_1 бажання, банк відкрив їй кредитний рахунок із встановленням початкового кредитного ліміту в розмірі, зазначеному в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало в повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. п. 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких, при укладенні договору, відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Пунктами 1.1.1.67, 1.1.5.1, 1.1.5.2 договору передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору.

ОСОБА_1 ознайомлена з умовами договору, погодилася на них, активно користувалася кредитними коштами, про що свідчать дані виписки по рахунку.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а остання умови договору порушувала, допускаючи періодичне прострочення, у результаті цього станом на 19.01.2020 виникла заборгованість, розмір якої, з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить 77713,72 грн, що включає заборгованість за тілом кредиту 57598,37 грн, в тому числі за поточним тілом кредиту 49504,65 грн, за простроченим тілом кредиту 8093,72 грн, за відсотками 6122,24 грн, за відсотками нарахованими за прострочений кредит 9816,27 грн, а також штрафи, відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн фіксована частина та 3676,84 грн процентна складова.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона виклала заперечення щодо позову та зазначила, що кредитний договір нею не підписувався. Однак, як споживач банківських послуг, має право на доведенні форс мажорних обставин, які спричинили її фінансову неспроможність сплачувати відсотки та тіло кредиту через невиплату заробітної плати, а потім звільнення через почате банкрутство підприємства. Про це відповідач повідомила банк. Оскільки умови та правила надання банківських послуг та витяг з тарифів з обслуговування кредитних карт не містять її підпису, вважає, що відсутні підстави для стягнення процентів за користування кредитом та неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідачем застраховано кредитний ліміт під час настання безвихідної ситуації в серпні 2019 року щодо погашення кредиту. Банк самостійно сплатив у вересні та жовтні 2019 страхові внески. Після заяви про страховий випадок та надання доказів банк не провів внесок за страховим полісом як страховий агент, чим наніс відповідачу шкоду, що призвело до відмови страховика визнати страхову подію, через що відповідач не визнає заборгованість за тілом кредиту.

Представником позивача 15.09.2020 надано відповідь на відзив ОСОБА_1 , в якому представник акцентує увагу, що відповідач, зазначивши у відзиві на позов про те, що вона не підписувала договір з банком, не порушує перед судом питання про визнання кредитного договору недійсним, у зв`язку з чим, відсутні підстави для з`ясування обставин, за яких можливе визнання правочину недійсним через не підписання договору, невідповідності даних у анкеті-заяві та встановлення будь-яких висновків з приводу їх існування при вирішенні спору про стягнення заборгованості. Представник банку надав докази щодо наявності заборгованості за договором, відповідач не спростував надані банком докази.

Відповідачем підключена послуга «Страхування кредитного ліміту», що допомагає погасити заборгованість за кредитною карткою за рахунок страхової компанії в разі втрати роботи або працездатності. Страховий платіж становить 0,9% від суми заборгованості по кредитній карті на останній день кожного місяця. Щомісячне списання здійснюється за допомогою кредитної картки. Відповідачем не надано доказів про повідомлення банку про страховий випадок. До певного часу відповідач виконувала свої зобов`язання за договором належним чином, що свідчить про те, що відповідач знала про умови договору. З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог представник банку просив відмовити.

Представник позивача правом на участь у судовому засіданні не скористався, просив справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, за відсутності представника банку.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи присутньою у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Також, у своїх поясненнях суду, не заперечувала факт підписання нею 04.09.2015 заяви-анкети, яку, по суті, не вважає кредитним договором. Окрім того, не заперечувала факт отримання кредитних коштів у сумі 300,00 грн та подальше збільшення кредитного ліміту. При цьому, нарахування відсотків та штрафів анкетою-заявою не обумовлено, а тому відсутні законні підстави для їх стягнення.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 04.09.2015 відповідач звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.5-9) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим, підписала заяву № б/н від 04.09.2015, згідно з якою отримала кредит у сумі 36000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Договір укладено шляхом підписання позичальником анкети-заяи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» б/н, згідно з якої, відповідач погодилася з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розміщені у рекламному буклеті, складають між відповідачем та банком договір надання банківських послуг, ознайомився з вищевказаними умовами, що підтверджується його підписом у заяві.

04.09.2015 ОСОБА_1 отримавши в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, активно користуватися кредитними коштами почала 05.09.2015, що слідує з розрахунку заборгованості та виписки за рахунками (а.с. 29-37, 197-222). ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн на відкритий картковий рахунок емітовану банком кредитну картку № НОМЕР_1 . При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування, за картковим рахунком відповідача кредитний ліміт неодноразово змінювався, а саме: збільшено до 3400,00 грн 04.09.2015, збільшено до 24000,00 грн 20.06.2017, збільшено до 2500,00 грн 22.01.2018, збільшено до 25000,00 грн 16.04.2018, збільшено до 26000,00 грн 05.06.2018, збільшено до 36000,00 грн 28.09.2018, зменшено до 0 грн 19.12.2019 (а.с. 52, 193).

Як слідує з довідки АТ КБ « ПРИВАТБАНК», банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором №б/н від 04.09.2015 із встановленням строку її дії до 03/19 року, тобто до 31.03.2019. Після цього, неодноразово здійснено пролонгування строку дії кредитної картки шляхом перевипуску нової картки в рамках кредитного договору, востаннє 23.09.2019 зі строком дії до 01/23, тобто до 31.01.2023, що є свідченням того, що договір є діючим (а.с. 53, 194) та, при цьомую. Сторонами не заперечується.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 04.09.2015, відповідачем долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.13, 14-28).

Згідно з наданими банком розрахунками (а.с. 29-37), заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 04.09.2015 станом на 19.01.2020 складає 77713,72 грн та включає: заборгованість за тілом кредиту 57598,37 грн, у тому числі: за поточним тілом кредиту 49504,65 грн, за простроченим тілом кредиту 8093,72 грн, заборгованість за відсотками 6122,24 грн, заборгованість за відсотками нарахованими за прострочений кредит 9816,27 грн, а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн фіксована частина та 3676,84 грн процентна складова.

Отже, між сторонами виник спір щодо належного виконання відповідачем кредитних зобов`язань та наявності правових підстав для стягнення заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За правилами ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі, у анкету-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена. Окрім того, у цій же заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором б/н від 14.03.2018, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, у яких зокрема, визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання п. 1.1.6.1), позовну давність щодо вимог банку - 15 років (пункт 1.1.6.4 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в Постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також наголошує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту, у якому він, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за посиланням https://privatbank.ua.terms.

Суд відхиляє заявлене представником позивача клопотання, оскільки ним не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», так як матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді. Крім того, вказана обставина не спростовує висновок суду щодо відсутності підпису відповідача, який би свідчив про узгодження сторонами розміру відсотків та інших умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч. 1, ч. 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку, договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII, споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у справі №1-12/2013 від 11.07.2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, беручи до уваги позицію Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, суд вказує, що пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладено у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог позивачем.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимог позивача про стягнення із відповідача суми нарахованих процентів та процентної складової штрафу, слід відмовити, оскільки позовна заява та додані до неї докази належного обґрунтування порядку їх нарахування не містять, а додані до позовної заяви розрахунок заборгованості та виписка по рахунку містять суттєві протиріччя, що викликає сумніви у достовірності проведених розрахунків позивача.

Однак, доведеність факту отримання відповідачем кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, активне користування нею (зняття готівки, переведення коштів між картками, придбання товарів, оплата послуг, погашення кредиту тощо), у сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань.

Так, виписка з банківського рахунку позичальника містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, після підписання паспорту споживчого кредиту та перевипуску картки, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).

Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно з яким, до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

У постанові НБУ №705, серед іншого, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів відповідачем за кредитним договором.

Судом встановлено, що відповідач активно почала користуватися кредитними коштами з 05.09.2015, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, востаннє 1000,00 грн 26.07.2019, у результаті чого, станом на 19.01.2020 утворилась заборгованість, зокрема за тілом кредиту (а.с. 29-37, 197-222).

Аналізом наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачем не повернуто, що свідчить про порушення прав позивача, тому суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів (а.с.. 29-37, 54-80, 154-172, 197-222).

Окрім того, суд враховує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 04.09.2015 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить кінцевого строку повернення кредитних коштів.

Згідно з п.1.1.1.81 Умов простроченим кредитом є кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 19.01.2019 (а.с. 12-19) вбачається, що відповідач у період з вересня 2019 року по жовтень 2019 року користувалася кредитними картками шляхом поповнення мобільного телефону, зняття готівки, переведення коштів на іншу картку, розплачувалася картками на загальну суму 460251,11 грн. Нараховані позивачем проценти за користування кредитом, пеня та інші платежі судом не враховані.

Загальна сума поповнення відповідачем кредитної картки за вказаний період склала 418118,43 грн.

Таким чином, різниця між використаними кредитними коштами та сумою погашення за наданим кредитом складає 42132,68 грн.

Наявність заборгованості не заперечується і відповідачем, у той же час, не визнається її сума у розмірі, визначеному позивачем. Разом з тим, відповідачем власного розрахунку не надано. Також, відповідач не надала суду доказів на підтвердження повідомлення банка про форс-мажорні обставини, які спричинили її фінансову неспроможність виконувати зобов`язання по договору, укладення з банком договору «Страхування кредитного ліміту».

Отже, сторони скористалися своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, у той час, як збирати та відшукувати інші докази замість сторін, суд не вправі.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАН» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а також враховуючи, що факт отримання кредиту та його розмір відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 04.09.2015 у розмірі 42132 гривні 68 копійок ( заборгованість за тілом кредиту), підлягає до задоволення.

Позивачем за подання позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн (а.с.4). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1139,49 грн (42132,68 грн розмір задоволених вимог х 100 %/77713,72 грн розмір заявлених позовних вимог = 54,21 % задоволених вимог; 2102 грн. х 54,21 % /100 % = 1139,49 грн розмір судового збору, що підлягає стягненню пропорційно розмірі задоволених вимог).

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, ч. 2 ст. 247, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_3 ) заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2015 у розмірі 42132 (сорок дві тисячі сто тридцять дві) гривні 68 копійок, - заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (, МФО 305299, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № UA9003111) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1139 (одна тисяча сто тридцять дев`ять) гривень 49 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги через Криворізький районний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 28.12.2020

Суддя: