Справа № 754/183/20
У Х В А Л А

Іменем України

12 лютого 2020 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. в цивільній справі №754/183/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Деснянського районного суду міста Києва Галась І.А. знаходиться вищевказана цивільна справа.

05 лютого 2020 року через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва (вх. №5929) ОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., мотивуючи вимоги заяви тим, що 11 січня 2020 року суддя Галась І.А. винесла ухвалу про залишення її заяви без руху, посилаючись на те, що Позивачу необхідно сплатити судовий збір, врахувавши ціну позову про стягнення моральної шкоди та подати документи, що підтверджують його сплату. В мотивувальній частині ухвали було зазначено, що за подання позову про стягнення моральної шкоди сплачується судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вважає, що рішення судді Галась І.А. прийняте з порушенням норм процесуального права та може свідчити про свідоме перешкоджання Позивачу у доступі до правосуддя. Позивач вважає, що позов ніякого відношення до позову про захист честі та гідності не має, а є позовом щодо відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, за подання якого Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», незалежно від того чи ця вимога є майнового характеру чи є моральною шкодою. Крім того, в порушення вимог ч.2 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі не визначено точну суму судового збору.

Наголошує, що суддя своєю ухвалою неправомірно зобов`язує її сплатити не передбачений законодавством судовий збір у розмірі 2102 грн. Вказала, що взявши кошти в борг, 31.01.2020 року вона вимушена була сплатити судовий збір, оскільки ухвала оскарженню в апеляційному порядку не підлягає та в той же день передала квитанцію про сплату до канцелярії. Зазначила, що 04.02.2020 року отримала у помічника судді ухвалу про залишення позову без руху, яка її повідомила про необхідність усунення недоліків вказаних в ухвалі суду протягом 10 днів з моменту отримання ухвали. При цьому, вона на в матеріалах справи першій сторінці побачила свою квитанцію, змоги оплатити послуги адвоката немає, тому з суду вона пішла ні з чим.

Посилаючись на викладені обставини, Позивач, ОСОБА_1 заявляє відвід судді Галась І.А. та просить його задовольнити і передати справу на розгляд іншому судді.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Заява про відвід отримана 12.02.2020 року, у зв`язку з перебування Головуючого судді Галась І.А. на лікарняному в період з 03.02.2020 року по 11.02.2020 року (включно).

З урахуванням викладеного, заява про відвід судді розглядається без учасників справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А., оглянувши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

09 січня 2020 року в провадження судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. від 11 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я залишено без руху. Надано позивачу десятиденний строк, який обчислюється з дня отримання даної ухвали, для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.

В мотивувальній частині ухвали зазначено, зокрема, що зважаючи на заявлені позивачем вимоги позивачу необхідно сплатити судовий збір, врахувавши ціну позову про стягнення моральної шкоди та подати документи що підтверджують його сплату.

Крім того, зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2019 року складає 2102 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою або фізичною особою-підприємцем позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (840,80 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (10510 грн.). А за подання позову про стягнення моральної шкоди сплачується судовий збір в розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Слід зауважити, що практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, «Мельник проти України» від 28.03.2006 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Частиною 1ст. 36 ЦПК України визначенні підстави для відводу (самовідводу) судді, а саме: суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з ст.55 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний своєчасно, справедливо та безсторонньо розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства, додержуватися присяги судді та дотримуватися правил суддівської етики.

Згідно практики Європейського суду з прав людини потрібні докази фактичної наявності неупередженості судді для відсторонення його від справи. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. При цьому враховується думка сторін, однак вирішальними є результати об`єктивної перевірки.

Крім того, неупередженість судді полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України».

Не є підставами для відводу судді заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000XII).

Таким чином, необхідно у кожній окремій справі вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Згідно з частиною 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 вважає ухвалу судді Деснянського районного суду Галась І.А. від 11 січня 2020 року, якою позовну заяву залишено без руху - необґрунтованою та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

Дослідивши в цій частині заяву, суд вважає, що Позивачем викладено незгоду із процесуальними рішеннями судді, і не свідчить про існування об`єктивно обґрунтованих обставин, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності Головуючого судді, а доводи, викладені у заяві про відвід щодо можливого необ`єктивного розгляду справи суддею є тільки її припущеннями і жодним належним та допустимим доказом не підтверджені.

Крім того, суд наголошує, що ухвалу суду від 11 січня 2020 року про залишення позову без руху, Позивачем отримано лише 04 лютого 2020 року, про що свідчать матеріали справи, тоді як квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2102 грн. Позивачем подано до канцелярії Деснянського районного суду м. Києва 31 січня 2020 року (вх. №5107), тобто подано до моменту отримання ухвали.

Посилання Позивача на порушення її прав щодо апеляційного оскарження ухвали про залишення позову без руху, суд не приймає до уваги, оскільки ст. 353 ЦПК України визначений вичерпний перелік ухвал, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду. Так, ухвала про залишення позову без руху оскарженню не підлягає.

Щодо доводів Позивача про те, що вона звільнена від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», а також роз`яснень, наданих Пленумом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.п.10-13 Постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року зі змінами від 25 вересня 2015 року (постанова Пленуму ВССУ №10 «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму від 17.10.2014»), подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, якщо в позовній заяві об`єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, повязані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою).

Так, перевірками матеріалів справи встановлено, що в даній позовній заяві крім вимог, пов`язаних з відшкодування матеріальної шкоди міститься й вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди, за подачу якої позивач не звільнена від сплати судового збору.

Щодо посилання Позивача на рішення Верховного Суду у справ №462/5779/15-к від 16.05.2019 року, суддя наголошує, що - «суд касаційної інстанції зробив висновок про те, що цивільні позивачі у кримінальному провадженні звільняються від сплати судового збору з позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення. Ця практика повністю узгоджується з рішенням об`єднаної палати від 23 січня 2019 року, винесеним у справі № 187/291/17, де зазначено, що главою 8 КПК України врегульовано питання процесуальних витрат у кримінальному провадженні, яке суд вирішує під час постановлення вироку. Згідно ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним процесуальні витрати. Вичерпний перелік видів таких витрат міститься у ст. 118 КПК України, а саме: витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрати, пов`язані із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрати, пов`язані із зберіганням і пересиланням речей і документів. Судовий збір до вказаних витрат не належить. За таких обставин об`єднана палата дійшла висновку, що стягнення судового збору із засудженого, який несе цивільну відповідальність, не допускається. Отже, з урахуванням наведеної позиції, слід зазначити, що стягнення з цивільного позивача судового збору за подання цивільного позову, який потім не буде стягнуто на його користь з засудженого, суперечить закріпленим у ст.ст. 7, 9 КПК України засадам законності, не відповідає приписам ст. 128 цього Кодексу та істотно порушує права потерпілого у кримінальному провадженні».

Заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу, що передбачені зазначеними нормами ЦПК України, таких підстав суддею не встановлено, а обставини які б викликали сумнів в неупередженості судді Галась І.А.. і унеможливлювали винесення об`єктивного рішення у справі також не встановлено.

Враховуючи викладене, вважаю, що заява про відвід, не містить правового обґрунтування підстав відводу головуючому судді Галась І.А., а фактично є незгодою Позивача з процесуальними рішеннями судді, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40, 258 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Деснянського районного суду м. Києва Галась І.А. в цивільній справі №754/183/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ - Маркет» про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: