ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/481/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії: Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року, ухвалене у складі судді Єрмак Н.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив :

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути на його користь 481950,00 грн боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.05.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 110000 тисяч Євро до 30.06.2018. Згідно договору, позика надавалася для купівлі ОСОБА_3 житлового будинку у Харківській області та квартири в м. Харкові.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відкрилася спадщина на майнові права на отримання у власність квартири по АДРЕСА_1 , за яку він за життя сплатив 963900 грн згідно попереднього договору № 101/124 з ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти». На момент смерті ОСОБА_3 борг за договором позики не повернуто. Спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 .

За таких обставин, просив стягнути з відповідача у рахунок погашення боргу за договором позики суму у розмірі 481950 грн, що відповідає 1/2 частини вартості майнових прав.

У відзиві на позовну заяву відповідач, яка діє через свого представника, заперечувала проти позову з посиланням на те, що вона не отримувала свідоцтва про право на спадщину, тому не може вважатися такою, що її прийняла.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 11.05.2017 в розмірі 481950 (чотириста вісімдесят одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки при його ухваленні було порушено норми матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказала, що судом першої інстанції справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 274 ЦПК України, яка передбачає розгляд справ щодо спадкування виключно за правилами загального позовного провадження.

Послалась на те, що розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадженняпозбавив відповідача можливості у судовому процесі перевірити достовірність підписів на договорі позики, а в свою чергу і допустимість доказу, шляхом проведення відповідного експертного дослідження. Вказала, що процедура спрощеного провадження по справі позбавила суд першої інстанції можливості перевірити правомірність та реальність заробітку та надходжень позивача. В свою чергу, вказані обставини перешкодили встановити істину, розібратись у відносинах між сторонами по справі, а це в свою чергу призвело до прийняття передчасного та несправедливого рішення.

Послалась на те, що не давала згоди на укладення договору позики.

Зазначила, що оскільки спадщина не була прийнята ОСОБА_1 , то на неї не може бути покладено зобов`язання з задоволення вимог кредитора.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Павловим В.І. суду було надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить останню залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Обґрунтовуючи відзив, зазначив, що відповідач у скарзі здебільшого посилається на порушенням судом норм процесуального права, та лише на порушення норми матеріального права ст. 1281 ЦК України, стверджуючи, що вона не прийняла спадщину.

Вказав, що договір позики був укладений до вступу ОСОБА_3 у шлюб з відповідачем, а тому не потребував її згоди. Послався на те, що відповідач прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. Зазначив, що позивачу як кредитору ОСОБА_3 належить право вимоги до відповідача.

Зауважив, що позивачем до суду першої інстанції не заявлялись клопотання про призначення судової експертизи, та сторона позивача проти такого клопотання не заперечувала б.

Частина третя статті 3 ЦПК Українипередбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, представників учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.05.2017 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 110000 тисяч Євро із обов`язком повернути кошти до 30.06.2018. Згідно договору позика надавалася для купівлі ОСОБА_3 житлового будинку у Харківській області та квартири в м. Харкові.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 18.05.2017 уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та не заперечується відповідачем.

ОСОБА_1 19.04.2018 уклала попередній договір № 101/124 з ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», який передбачав придбання квартири АДРЕСА_2 та сплатила за квартиру 963900 грн.

Між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» 20.04.2018 укладено додатковий договір №1 до попереднього договору № 101/124 від 19.04.2018, відповідно до якого ОСОБА_3 набув усіх прав та обов`язків ОСОБА_1 за попереднім договором № 101/124 від 19.04.2018 з попередньою компенсацією ОСОБА_1 963900 грн.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, про що свідчить актовий запис про смерть за № 8957, зроблений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Відповідно до копії спадкової справи № 16/2018, яка надіслана на адресу суду 14.12.2018 приватним нотаріусом ХМНО Клопотовим С.Д., заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 подали ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємці першої черги.

ОСОБА_5 подала до нотаріуса заяву про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Як вбачається із матеріалів спадкової справи, після померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з вимогою (претензією) до ОСОБА_1 як спадкоємця майна померлого про повернення боргу за договором позики.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що на час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком. При цьому, відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які позивачем були дотримані. При цьому, наявність заборгованості за договором позики ОСОБА_1 не спростована.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, про що свідчить правило п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.

Ця справа не є спором щодо спадкування оскільки предметом позову є стягнення заборгованості за цивільно-правовою угодою, та права відповідача як спадкоємця боржника не оспорюються.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості з відповідача.

Однак, з висновком суду стосовно розміру стягнення не можна погодитись з огляду на наступне.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно того, що підставою недійсності правочину є те, що відповідач не надавала згоди на укладення спірного договору позики, оскільки останній був укладений до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 зі спадкодавцем.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємця боржника своєчасно, у встановлений статтею 1281 ЦК України строк.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Суд першої інстанції правильно зазначив, що отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком. При цьому, відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які позивачем були дотримані, ці обставини відповідачка не оспорює.

При цьому, наявність заборгованості за договором позики ОСОБА_1 доводами скарги не спростована. За висновками судової почеркознавчої експертизи № 25162 від 07.02.2020 підпис від імені ОСОБА_3 у договорі позики від 11.05.2017, розташований на другому аркуші документа, у Розділі 5 реквізити сторін, у графі позичальник в рядку ОСОБА_6 виконаний ОСОБА_3 (а. с. 11-12 т. 2)

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Однак при визначені розміру частки спадщина, в межах якої позивач має право погасити заборгованість спадкодавця, суд припустився помилки.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Враховуючи, що майнові права на квартиру у розмірі 963900 грн були придбані спадкодавцем за рахунок його особистих коштів, отриманих на підставі згаданого договору позики від 11.05.2017, то відповідно до змісту ст. 57 СК України вони є його особистим майном і не належать до спільного сумісного майна подружжя.

З огляду на те, що мати спадкодавця на підставі ч. 2 ст. 1274 ЦК України відмовилася від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом, батька спадкодавця - позивача ОСОБА_2 , внаслідок цього частка спадкоємця, який відмовився перейшла лише до нього.

Вказане свідчить, що після прийняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розподілились на 2/3 та 1/3 частин - відповідно.

Таким чином, за договором позики відповідач успадкувала зобов`язання відповідно до своєї частки у спадщині - 1/3 частин, тобто у розмірі 321300 грн, а не 481950 грн, як помилково вирішив суд першої інстанції.

З огляду на те, що районний суд допустив невідповідність висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, доводи скарги частково їх спростовують, колегія суддів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України частково задовольняє скаргу та змінює оскаржене рішення.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 січня 2019 року - змінити.

Зменшити розмір стягнення та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 11.05.2017 у розмірі 321300 (триста двадцять одна тисяча триста) гривень 00 копійок, задовольнивши його позов частково.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 02 червня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.