ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-193-05
Провадження № 4-с/483/1/2020
У Х В А Л А

Іменем України

09 червня 2020 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Рак Л.М.

за участю секретаря Марчук І.В.,

боржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М.,-

В С Т А Н О В И В :

18 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М. Свою скаргу ОСОБА_1 (з врахуванням уточнень) обґрунтовував тим, що в провадженні Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 59709812 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-193-05, виданного 22 лютого 2005 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, починаючи з 10 лютого 2005 року і до повноліття дитини. 06 лютого 2020 року він отримав з відділу ДВС розрахунок заборгованості з аліментів станом на вересень 2019 року у розмірі 89991 грн. 80 коп., не погоджуючись з яким він 13 лютого 2020 року подав до ДВС заяву про перерахунок заборгованості з аліментів, оскільки виконавцем не були враховані суми, які він сплачував стягувачці. 14 лютого 2020 року він отримав новий розрахунок про заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп., при цьому виконавцем була допущено арифметичну помилку; в подальшому державнем виконавцем складались декілька уточнених розрахунків, крім того, заборгованість з аліментів була нарахована відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного Кодексу України, а саме за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Разом з тим зазначена норма закону набрала законної сили 03 липня 2018 року і, відповідно до ст. 58 Конституції України, не має зворотної дії в часі, а відтак й не може застосовуватися до правовідносин з виконання виконачого листа виданного 22 лютого 2005 року. Посилаючись на викладене, просив визнати дії державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М неправомірними в частині складання розрахунків заборгованості з аліментів, визнати протиправними і скасувати складені останньою розрахунки заборгованості з аліментів, визнати неправомірними дії в частині нарахування заборгованості з аліментів за період з початку 2009 року по 16 вересня 2019 року та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця в частині неврахування всіх документів на підтвердження утримання сина ОСОБА_4 .

Боржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, уточнивши, що суму заборгованості зі сплати аліментів повинно було бути стягнуто з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання до досягнення дитиною повноліття.

Державний виконавець Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги посилаючись на те, що під час здійснення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні діяла у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України, хоча й не заперечувала проти того факту, що у першому розрахунку заборгованості, який не направлявся на виконання, нею було допущено технічну помилку в частині строку нарахування, а в подальшому в розрахунку в частині розміру заборгованості.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду скарги повідомлена належним чином, надавши заяву про розгляд справи без її участі. У письмовому відзиві на скаргу вказала, що вважає її необґрунтованою та безпідставною, посилаючись на те, що вирішуватися даний спір має в порядку позовного провадження. Також наголошувала на хибності тверджень боржника та його представника щодо відсутності зворотної дії в часі положень ст. 194 СК України, вважаючи, що розрахунок заборгованості з аліментів державним виконавцем повинен був складений саме за період з 02 серпня 2009 року по 02 серпня 2019 року, також зазначила, що боржником не надано суду належних доказів щодо добровільного виконання рішення суду. Посилаюись на викладене, просила відмовити в задоволенні скарги, а крім того, просила стягнути з боржника на її користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9100 грн.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді скарги, дослідивши докази уо справі, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Виконання судових рішень є заключною стадією цивільного процесу, а саме: заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі прав заявників, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Така ж можливість оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця передбачена Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, у ст. 74 вказаного Закону, де зазначено, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2005 року рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області (справа № 2-193-05р.), з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше за неоподатковуваний мінімум доходів громадян, починаючи з 10 лютого 2005 року і до повноліття дитини (т. 1 а.с. 26).

15 лютого 2005 року Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області у вказаній справі було видано виконавчий лист № 2-193-2005р. (т. 1 а.с. 27-28).

02 серпня 2019 року ОСОБА_3 звернулася до Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про примусове виконання вказаного виконавчого листа, виданого Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 22 лютого 2005 року відповідно до ч. 1 ст. 194 СК України (т. 1 а.с. 187).

Постановою державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. від 06 серпня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59709812 з виконання вказаного вище виконавчого листа, яку було направлено сторонам виконавчого провадження, що підтверджується листом від 06 серпня 2019 року № 14.17-36/2-12397 (т. 1 а.с. 188).

27 серпня 2019 року вказане виконавче провадження постановою державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с. 191).

27 листопада 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. про закінчення виконавчого провадження № 59709812 від 27 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 16-24).

Ухвалою від 11 грудня 2019 року у задоволенні вказаної скарги було відмовлено (т. 1 а.с. 69-70).

24 січня 2020 року постановою Миколаївського апеляційного суду ухвалу Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2019 року скасовано та постановлено нову, якою скаргу ОСОБА_3 задоволено, визнано неправомірною та скасовано постанову державного Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Скриль О.М. про закінчення виконавчого провадження № 59709812 від 27 серпня 2019 року (т. 1 а.с. 100-103).

05 лютого 2020 року постановою державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) відновлено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-193-05 (т. 1 а.с.198).

Відповідно до розрахунку заборгованості без номеру та дати, проведеного державним виконавцем ДВС Скриль О ОСОБА_5 М, заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становила 89991 грн. 80 коп. (т. 1 а.с. 143).

Згідно з розрахунком заборгованості № 101-35/2-7942 від 14 лютого 2020 року, складеного державним виконавцем ДВС Скриль О.М. після звернення ОСОБА_1 із заявою про перерахунок заборгованості з аліментів, станом на вересень 2019 року нараховано заборгованість у розмірі 84278 грн. 27 коп. (а.с. 144-147).

В подальшому державним виконавцем складалися уточнені розрахунки заборгованості, а саме: 03 березня 2020 року уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-9392 від 02 березня 2020 року, згідно з яким заборгованість з аліментів ОСОБА_1 станом на вересень 2019 року становила 80759 грн. 28 коп. ( т. 1 а.с. 229-233), 16 березня 2020 року уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-9965 від 10 березня 2020 року, згідно з яким вказана заборгованість станом на вересень 2019 року становила 78491 грн. 72 коп. ( т. 2 а.с. 2-6), 24 березня 2020 року уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-11020 від 23 березня 2020 року, відповідно до якого заборгованість ОСОБА_1 , з врахуванням отриманих доходів, станом на вересень 2019 року становила 192477 грн. 53 коп. ( т. 2 а.с. 16-21), 07 квітня 2020 року уточнений розрахунок заборгованості № 101-35/2-12452 від 07 квітня 2020 року, згідно з яким заборгованість зі сплати ОСОБА_1 , з врахуванням отриманих доходів, станом на вересень 2019 року становить 158234 грн. 98 коп. ( т. 2 а.с. 37-41).

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною 3 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі : 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 195 Сімейного кодексу України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК.

Обґрунтовуючи вимоги даної скарги, ОСОБА_1 зазначив про неправомірність та безпідставність нарахування заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 89991 грн. 80 коп, 84278 грн. 27 коп., 80759 грн. 28 коп., 78491 грн. 72 коп., 192477 грн. 53 коп., 158234 грн. 98 коп., посилаючись на те, що державним виконавцем було допущено арифметичну помилку в розрахунках, не враховані сплачені ним добровільно кошти в рахунок аліментів, на підтвердження чого ним були надані квитанції, заборгованість з аліментів нарахована відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного Кодексу України, а саме за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, що є порушенням ст. 58 Конституції України, оскільки норма статті 194 Сімейного Кодексу України набрала законної сили 03 липня 2018 року, а крім того, заборгованість за всіма розрахунками нарахована за період 10 років. Вважав, що заборгованість з аліментів слід нараховувати за три роки, а в даному випадку з моменту пред`явлення виконавчого листа до виконання до досягнення дитиною повноліття

Надаючи оцінку доводам боржника та його представника, суд зазначає наступне.

ОСОБА_3 звернулася до Очаківського МРВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області з заявою про примусове виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 02 серпня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 Сімейного Кодексу України, яка була чинною на день пред`явлення виконавчого листа до виконання, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Оскільки розрахунок заборгованості з аліментів державним виконавцем був складений за період з 02 серпня 2009 року по 02 серпня 2019 року, суд приходить до висновку, що державний виконавець діяла у межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений законом.

Крім того, оскільки заявник не погоджується з розміром нарахованої заборгованості з аліментів, визначеним державним виконавцем, суд приходить до висновку, що між сторонами виконавчого провадження існує спір щодо розміру вказаної заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості з аліментів виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов`язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав поданої ОСОБА_1 скарги, а тому у її задоволенні слід відмовити.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу адвоката, стягувач ОСОБА_3 сплатила адвокату грошові кошти в сумі 9100 грн. за надання правничої допомоги, а саме: за вивчення матеріалів скарги 700 грн., усну консультацію 700 грн., за написання відзиву 3500 грн., за вивчення матеріалів скарги в уточненій редакції 700 грн., усну консультацію щодо скарги в уточненій редакції 700 грн., складання відзиву на скаргу в уточненій редакції 2800 грн.

Суд вважає, що розмір заявлених стягувачем ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Враховуючи розмір виконаних адвокатом Пугаченком ОСОБА_6 Ю. робіт з надання стягувачу ОСОБА_3 правничої допомоги, характер спірних правовідносин; ступінь складності справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що розмір реально понесених витрат становить 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 447, 450, 451, 452 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Очаківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Скриль О.М. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати, повязані з професійною правничою допомогою, наданою під час розгляду скарги, у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Ухвалу може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 12 червня 2020 року.

Головуючий: