Ухвала

29 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 593/1495/19

провадження № 61-15427ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бережанська міська рада Тернопільської області, про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 повернути їй 0,6 кв. м її земельної ділянки по АДРЕСА_1 , які були самовільно захоплені відповідачем, та встановити огорожу згідно з технічною документацією землеустрою.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є власником 48/100 частин житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Друга частина цього житлового будинку належить ОСОБА_3 . Для обслуговування будинку їм було виділено земельну ділянку площею 0,821 га. З північної сторони її земельна ділянка межує із земельною ділянкою відповідача, яка проживає по АДРЕСА_2 . Належні сторонам присадибні земельні ділянки були розмежовані металевою сіткою, яка кріпилася на металевих стовпах. Однак у квітні 2018 року відповідач з чоловіком зняли металеву сітку і стовпи та поставили металевий штахетник, при цьому вони самовільно захопили частину її земельної ділянки площею 0,60 кв. м, яка була передана їй у власність згідно з технічною документацією із землеустрою. Крім того, відповідач вигнула металеву водостічну трубу зі свого будинку і спрямувала стік води під її будинок. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою посунути огорожу і не пошкоджувати водостічну трубу на її житловому будинку, але відповідач на її вимоги не відреагувала. Вона неодноразово зверталася до Бережанської міської ради Тернопільської області щодо вказаних порушень. 08 серпня 2019 року працівниками Бережанської міської ради було встановлено факт захоплення відповідачем частини її земельної ділянки площею 0,6 кв. м, про що складено відповідний акт. Відповідач відмовилася вирішити спір в досудовому порядку.

Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 самовільно захоплені 0,60 кв. м її земельної ділянки, яка була захоплена в результаті встановлення огорожі між спірними господарствами, шляхом встановлення огорожі в частині захоплення земельної ділянки згідно з технічною документацією із землеустрою на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка межує із земельною ділянкою відповідача по АДРЕСА_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 23 червня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 18 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Бережанська міська рада Тернопільської області, про припинення порушень правил добросусідства та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов