31.01.2020 Справа № 469/1252/17
2/469/42/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2020 року смт.Березанка

Березанський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1 - не з`явилась,

відповідач ОСОБА_2 - не з`явився,

представник відповідача адвокат Дорошенко А.В. - не з`явилась,

третя особа ОСОБА_3 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Миколаївського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

Позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» 06 вересня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначив, що 23 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №8150, згідно з умовами якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 149000,00 грн. з розрахунку 20,5 % річних, на споживчі цілі, на 10 років з терміном остаточного погашення Кредиту не пізніше 23 липня 2018 року.

Відповідно до кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 1241,67 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з 31 липня 2008 року; останній платіж в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком процентів здійснити не пізніше 23 липня 2018 року (п.1.5 договору); сплачувати щомісячно за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту комісійні в розмірі 0,05 % від залишку фактичної заборгованості, але не менше 5 грн. (п.1.4) та пеню за порушення взятих на себе зобов`язань по сплаті суми кредиту та відсотків у розмірі 10 % від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п.5.2).

З метою належного забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №8150, згідно з яким відповідач (Іпотекодавець) передав у іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 92,9 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м., та належні до нього відповідні будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Через неналежне виконання умов Договору про надання споживчого кредиту у позичальника утворилася заборгованість станом на 16 травня 2017 року у розмірі 440229,77 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом 115531,20 грн., заборгованість за процентами - 31052,21 грн., комісія - 2711,52 грн., пеня - 145073,57 грн., інфляційні витрати 115814,42 грн., 3 % річних 15117,35 грн. , штраф - 14929,50 грн.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив:

- у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8150, укладеним 23 липня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 в сумі 440 229,77 грн. звернути стягнення на нерухоме майно відповідно до іпотечного договору від 23 липня 2008 року, укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 , а саме: житловий будинок, загальною площею 92,9 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м., та належні до нього відповідні будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 68000,00 гривень, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати, понесені у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки (виконання робіт з незалежної оцінки майна), у розмірі 2500,00 грн. та судовий збір в розмірі 6640,95 грн.

25 вересня 2017 року судом відкрито провадження у справі за правилами ЦПК (2004 року).

Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року постановлено продовжити розгляд справи у порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого засідання за правилами ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року) та встановлено строк для подання відзиву, відповіді на відзив та пояснень.

06 липня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Дорошенко А.В. у судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, при ухваленні рішення просили врахувати обставини, викладені у поясненнях на позовну заяву від 09 січня 2020 року та відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.

У наданих письмових поясненнях від 09 січня 2020 року представник відповідача зазначала, що позивач, направивши ОСОБА_3 07 листопада 2013 року письмову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до майнового поручителя (іпотекодавця) ОСОБА_2 протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту, тому право на звернення стягнення на предмет іпотеки у іпотекодержателя виникло з моменту невиконання основного зобов`язання за зміненим строком виконанням основного зобов`язання на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, а саме з грудня 2013 року. Оскільки до вимоги за договором іпотеки підлягає застосуванню загальний строк позовної давності у 3 роки, то строк позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки збіг у грудні 2016 року. Також зазначала, що сплив позовної давності до даної вимоги підтверджується і позовом банку, пред`явленим 09 січня 2014 рокудо ОСОБА_3 про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання судової повістки.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив такі обставини.

Відповідно до вимог ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк встановлений в договорі, одностороння відмова від зобов`язання, якщо інше не встановлено договором, не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).

Згідно з вимогами ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Наслідки порушення договору позики врегульовані нормами ст.ст.1050, 1048, 625 ЦК України. Стаття 1048 ЦК України передбачає обов`язок позичальника повернути позикодавцеві крім позики проценти від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлено договором. Ст.625 ЦК відносно розміру процентів є відсилочною, в залежності від розміру процентів встановлених договором або законом.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Відповідно до ч.1. ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або не належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 23 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та фізичною особою ОСОБА_3 був укладений Кредитний договір про надання споживчого кредиту №8150, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 149000,00 грн. з розрахунку 20,5 % річних на споживчі цілі на 10 років з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 23 липня 2018 року (п.1.1., 1.2 Договору - а.с.73-74).

Відповідно до п.1.5 договору позичальник зобов`язався щомісячно здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі 1241,67 грн. та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з 31 липня 2008 року та не пізніше 23 липня 2018 року (а.с.73_.

Згідно з п.1.14 договору, за надання банківських послуг по обслуговуванню кредиту позичальник щомісячно сплачує банку комісійні в розмірі 0,05 % від залишку фактичної заборгованості, але не менше 5 грн. (а.с.73 на звороті).

Відповідно до п.3.4 договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належить до сплати за Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за Договором або невиконання чи неналежного виконання позичальником та/або майновим поручителем будь-яких зобов`язань за іпотечним договором. Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту належних до сплати процентів та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку (а.с.73 на звороті).

Відповідно до п.п.4.3.1, 4.3.2. та 4.3.3 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов"язання, в строки, обумовлені договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, комісійні винагороди, встановлені кредитним договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов`язань по кредитному договору на першу вимогу банку у порядку, передбаченому договором, достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до чинного законодавства України (а.с.74).

Із метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором 23 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», назву якого змінено на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», та відповідачем ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №8150, за умовами якого відповідач передав в іпотеку належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 92,9 кв.м, житловою площею 47,7 кв.м та належні до нього відповідні будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.70-71).

У зв`язку з невиконанням зобов`язань по поверненню грошових коштів позивачем 07 листопада 2013 року на ім`я ОСОБА_3 -позичальника за кредитним договором №8150 від 23 липня 2008 року - направлено письмову вимогу за вих..№443 від 07.11.2013 року про повернення заборгованості у сумі 150425,01 грн. у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, з посиланням на п.4.3.3 кредитного договору.

Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2014 року у справі №469/15/14-ц, провадження № 2/469/91/14, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором №8150 в сумі 143741,80 грн., з яких: основний борг 69333,01 грн., прострочений основний борг 28779,86 грн., нараховані проценти 1816,85 грн., прострочені проценти 30549,38 грн., комісія 1328,71 грн., пені 11933,99 грн., а також судовий збір у розмірі 1437,41 грн.

З Довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» (а.с.47) вбачається, що станом на 16 травня 2017 року заборгованість ОСОБА_3 перед банком складає 440229,77 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором №8150 від 23 липня 2008 року у сумі 294368,50 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом - 115531,20 грн., заборгованість за процентами - 31052,21 грн., комісія - 2711,52 грн., пеня - 145073,57 грн.; інфляційних витрат у сумі 115814,42 грн., 3 % річних 15117,35 грн. та штрафу - 14929,50 грн. (а.с.47-50).

Крім того, позивачем понесені витрати у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки (виконання робіт з незалежної оцінки майна) в розмірі 2500 грн., згідно з меморіальним ордером №90918210 від 13 березня 2017 року (а.с.51).

Таким чином, з огляду на наявність непогашеної заборгованості за даним кредитним договором, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на іпотечне майно, належне відповідачу ОСОБА_2 , яким забезпечено виконання зобов`язань ОСОБА_3 , що випливають з кредитного договору, відповідно до умов Іпотечного договору №8150 від 23 липня 2008 року, укладеного 23 липня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч.1 ст.257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Як встановлено судом, відповідно до п.1.2 кредитного договору №8150 від 23 липня 2008 року (а.с.73), укладеного між позивачем та ОСОБА_3 позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23 липня 2018 року.

Разом з тим, відповідно до умов, викладених у п.3.4 договору, сторони відповідно до ст.ст.525, 611 ЦК України узгодили право банку вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній банком частині.

При цьому сторони передбачили, що зобов`язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов`язань настає з дати відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути виконане позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги (а.с.73 на звороті).

Як вбачається з рішення суду від 14 березня 2014 року та вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» №443 від 07.11.2013 року, 07 листопада 2013 року ОСОБА_3 було направлено письмову вимогу про повернення заборгованості у тридцятиденний строк з дня отримання вимоги, яка вручена йому 12 листопада 2013 року.

У зв`язку з цим у грудні 2013 року настав термін повернення кредиту (тридцять перший календарний день з дати одержання вимоги від Банку).

Отже, направивши письмову вимогу про дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

Відповідно до ч.1. ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання

Таким чином, відповідно до положень ч.1 ст.261 ЦК України та ч.1. ст.33 Закону України «Про іпотеку», з 13 грудня 2013 року розпочався перебіг строку позовної давності, в межах якого кредитор за Кредитним договором №8150 від 23 липня 2008 року та Іпотекодержатель за Іпотечним договором №8150 від 23 липня 2008 року вправі звернутися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 Іпотекодавця за іпотечним договором про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з невиконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц, провадження 61-3872св18; від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц, провадження № 61-36495св18; від 09 жовтня 2019 року у справі № 390/669/17, провадження № 61-31554св18.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією із підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

При цьому суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18).

У зв`язку із цим, звернувшись 09 січня 2014 року до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, який розглянуто судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення кредитної заборгованості, а тому при зверненні 06 вересня 2017 року до суду із позовом у цій справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості, але шляхом вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк пропустив встановлений ст.257 ЦК України трьохрічний загальний строк позовної давності, оскільки він закінчився 10 січня 2017 року.

За змістом положень ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо).

Таким чином, оскільки відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності щодо вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов до висновку, що у задоволенні цивільного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» слід відмовити, у зв`язку зі спливом позовної давності відповідно положень ч.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд ,

у х в а л и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: