11.02.2020 227/294/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кошлі А.О.

за участю секретаря судового засідання Овчиннікової Ю.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович, про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Чеботаєв А.М., який діє в інтересах заявника ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний ВДРАЦС СМУМЮ (м. Харків). Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк Донецької області помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харцизьк Донецької області. При зверненні до Добропільського районного ВДРАЦС СМУМЮ (м. Харків), для реєстрації смерті ОСОБА_2 , адвокат отримав відмову у проведенні державної реєстрації смерті, у зв`язку з чим заявник змушений звернутися до суду з даною заявою. Встановлення факту смерті свого чоловіка заявнику необхідно для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Представник заявника адвокат Чеботаєв А.М. в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи, Добропільського районного ВДРАЦС СМУМЮ (м. Харків), в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений. Від начальника відділу надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта заявника. (а.с.23-24)

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є чоловіком та дружиною (а.с.27).

На момент смерті ОСОБА_2 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта. (а.с.25-26)

Згідно копії довідки про причину смерті № 345 від 06 листопада 2019 року, яка видана лікарем Республіканського бюро судово-медичних експертиз Харцизького відділення, ОСОБА_2 , 1955 року народження, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від гострої серцево-судинної недостатності, коронарний атеросклероз. (а.с.28)

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харцизька Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в м. Харцизьк Донецької області, про що відділом РАЦС Харцизького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР складено актовий запис №985 від 06 листопада 2019 року. (а.с.29)

Вищевказані досліджені документи, а саме копія довідки про причину смерті та копія свідоцтва про смерть - видані органами та закладами м. Харцизька, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території.

Також на підтвердження факту смерті була долучена копія свідоцтва про поховання ОСОБА_2 на кладовищі смт Гірне м. Харцизька та фотознімки з місця поховання (а.с.30,31).

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті, наданої начальником Добропільського районного ВДРАЦС СМУМЮ (м. Харків) №16.32-127/14 від 15.01.2020 року вбачається, що у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк, було відмовлено, так як заявником пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.32).

З повідомлення начальника Добропільського районного ВДРАЦС СМУМЮ (м. Харків) від 03 лютого 2020 року №20.32-13/260 вбачається, що за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харцизьк, не виявлено. Перевірку перевірено з 05.11.2019 року по 06.02.2020 року (а.с.37).

Відповідно до ч.2 ст.319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про смерть та довідки про причину смерті, копії свідоцтва про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків.

Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», будь-який акт, виданий у зв`язку з діяльністю збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України, щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності.

Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті та дають суду підстави для задоволення заяви.

Встановлення факту смерті заявнику необхідно для державної реєстрації смерті державним органом влади на території України та подальшого отримання законного свідоцтва про смерть свого чоловіка з внесенням його до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та для безперешкодного використання свідоцтва про смерть, яке буде створювати правові наслідки.

Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України.

На підставі ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 259, 263-265, 273, 354, 315, 317 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), в інтересах якої діє адвокат Чеботаєв Андрій Миколайович (адреса для листування: 84313 Донецька область, м. Краматорськ-13 а/с 700), про встановлення факту смерті, заінтересована особа Добропільський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (місцезнаходження за адресою: 85001, Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, 83, ) задовольнити.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Харцизьк Донецької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харцизьк Донецької області Україна. Адреса реєстрації на час смерті: АДРЕСА_1 . Причина смерті: гостра серцево-судинної недостатність, коронарний атеросклероз.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копію рішення невідкладно надіслати до Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), для державної реєстрації факту смерті особи.

Суддя А.О.Кошля

11.02.2020