Справа № 766/4260/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Тихоша Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить будинок АДРЕСА_1 . В належному йому будинку також зареєстрований відповідач по справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згоду на реєстрацію якого позивач не давав. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, тим самим чинить позивачу перешкоди у вільному розпорядженні власним майном, а саме вищевказаним будинком. У зв`язку з чим, просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.03.2019 року було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеному провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Від відповідача відзив до суду не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 16 серпня 2018 року державним нотаріусом Третьої Херсонської державної нотаріальної контори Карповою Н.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1136, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №134631504 від 16.08.2018 року.

Відповідно до домової книги зареєстрованих громадян, які проживають в будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаною адресою з 28 грудня 2012 року.

Довідкою-підтвердженням №429, виданою 20 лютого 2019 року квартальним комітетом №12 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніколи не проживав у будинку АДРЕСА_1 .

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст. ст. 379, 382 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

З врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням, оскільки не мешкає в ньому більше ніж один рік без поважних причин, між позивачами та відповідачем відсутня будь-яка інша домовленість з приводу користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, ст. ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391,405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України, ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р., керуючись ст. ст. 6-13, 81, 133,141, 258, 259, 263- 265,279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до для початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя В.В. Прохоренко