Справа № 202/5032/17
Провадження № 2/202/54/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 листопада 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Ситник С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідачів, указуючи, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 52 серії № 1, виданого 09.04.1987 року виконкомом Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення Бабушкінського районного виконкому м. Дніпропетровська від 13.02.1987 року № 150 13.03.1997 року, їй та членам її сім`ї (чоловіку ОСОБА_5 , їх донькам ОСОБА_2 , відповідачеві у справі, ОСОБА_6 ) в користування була надана квартира за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі були зареєстровані також її, позивача, онуки та діти відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , відповідач у справі. Після народження ОСОБА_4 сина, останній також був зареєстрований у вказаній квартирі. Основним квартиронаймачем квартири був її, позивача, чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Після цього договір найму вказаної квартири був укладений з нею. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 3/3382-98 від 10.11.1998 року, квартира АДРЕСА_2 була передана у спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації їй та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 21.10.2003 року по справі № 2-300/03 вказане свідоцтво про право власності від 10.11.1998 року визнано недійсним. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2004 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року скасовано та справу направлено на новий розгляд. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2007 року її позовна заява до ОСОБА_7 про визнання свідоцтва недійсним залишена без розгляду. Однак, рішення суду від 21.10.2003 року, котрим свідоцтво про право власності визнано недійсним, було виконано. 18.02.2004 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було винесено розпорядження № 179 «Про анулювання розпорядження органа приватизації про передачу у власність та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 » стосовно анулювання розпорядження органу приватизації від 10.11.1998 року № 3/3382-98 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року за реєстровим № 3382И-98. 09.03.2004 року також анульований запис про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на вказану квартиру. Отже, Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, постановляючи ухвалу 13.12.2007 року про залишення без розгляду її, позивача, позову, не вирішував питання щодо повороту виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року. ОСОБА_2 також не зверталася із відповідною заявою, яку можна подати у межах строку позовної давності. Тобто на даний час вказана квартира належить до державного житлового фонду. Позивач вказала, що відповідач ОСОБА_2 у серпні 2003 року придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , забрала свої речі та переїхала жити до нової квартири. У 2011 році відповідач ОСОБА_2 продала вищезазначену квартиру та придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , де і проживає до теперішнього часу з сином ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_4 , її чоловіком та онуком ОСОБА_8 . З серпня 2003 року у спірній квартирі проживає лише вона. Однак відповідачі значаться зареєстрованими у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте квартирою не цікавляться, за комунальні платежі не сплачують, їх речей у ній немає. У зв`язку з цим, позивач просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони не проживають за спірною адресою більш ніж шість місяців без поважних причин.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_9 підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. На адресу суду повернулися поштові конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 150). Відповідач направив на адресу суду заперечення, у котрих заперечував проти позову, зазначаючи, що на момент ухвалення Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська рішення від 21.10.2003 року та його скасування Апеляційним судом Дніпропетровської області 30.11.2004 року він був малолітнім і його ніхто не повідомляв про те, що з 10.11.1998 року по 21.10.2003 року йому належала 1/4 частина у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній справі участі він не приймав, стороною у справі не був, а отже його права були порушені, оскільки його незаконно позбавили права власності на 1/4 частину спірної квартири і в подальшому не поновили вказане право у реєстрі прав власності. У зв`язку з цим відповідач звертався до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом про скасування розпорядження Управління житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 179 від 18.02.2004 року «Про анулювання розпорядження органа приватизації про передачу у власність та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.09.2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили рішенням за результатами розгляду справи № 200/20861/17 за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради про скасування розпорядження (а.с. 114-115).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2020 року по справі № 200/20861/17 позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 121-122), у зв`язку з чим ухвалою суду від 06.07.2020 року провадження у справі поновлено (а.с. 123).

Представник Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Індустріального району в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином (а.с. 150).

Суд, вислухавши позивача та її представника ОСОБА_9 , свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру на житлове приміщення № 52 серії № 1, виданого 09.04.1987 року виконкомом Індустріальної районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення Бабушкінського районного виконкому м. Дніпропетровська від 13.02.1987 року № 150 13.03.1997 року, ОСОБА_1 та членам її сім`ї: чоловіку ОСОБА_5 , їх донькам ОСОБА_2 , відповідачеві у справі, ОСОБА_6 в користування була надана квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

У вказаній квартирі також були зареєстровані діти відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та син останньої ОСОБА_8 (а.с. 25).

Основним квартиронаймачем квартири був ОСОБА_5 , чоловік позивача, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим був знятий з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Після цього договір найму вказаної квартири був укладений з позивачем (а.с. 9,10).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 3/3382-98 від 10.11.1998 року, квартира АДРЕСА_2 була передана у спільну сумісну власність в порядку безоплатної приватизації позивачу та членам її сім`ї ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 12)

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 21.10.2003 року по справі № 2-300/03 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 вказане свідоцтво про право власності від 10.11.1998 року визнано недійсним (а.с. 14-16).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.11.2004 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року скасовано та справу направлено на новий розгляд (а.с. 17).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2007 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визнання свідоцтва недійсним залишена без розгляду (а.с. 18).

Судом встановлено, що рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року, котрим свідоцтво про право власності на житло від 10.11.1998 року, видане виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження № 3/3382-98 від 10.11.1998 року, визнано недійсним, було виконано.

18.02.2004 року на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради було винесено розпорядження № 179 «Про анулювання розпорядження органа приватизації про передачу у власність та свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_2 » стосовно анулювання розпорядження органу приватизації від 10.11.1998 року № 3/3382-98 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 10.11.1998 року за реєстровим № НОМЕР_1 (а.с. 23).

09.03.2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» анульований запис про реєстрацію права власності у Реєстрі прав власності на вказану квартиру (а.с. 19).

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська, постановляючи ухвалу 13.12.2007 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 , не вирішував питання щодо повороту виконання рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2003 року. Сторони по справі також із відповідною заявою про поворот виконання рішення суду не зверталися.

Таким чином, на даний час квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить до державного житлового фонду.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року, за комунальні послуги не сплачують, їх речей у ній немає, що підтверджується актом від 20.03.2017 року, складеним за участі сусідів ОСОБА_12 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_13 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_14 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_7 . засвідченим виконавчим директором КП ЖРЕП Індустріального району Почтовим А.В. (а.с. 26). Аналогічний акт був складений 05.11.2020 року за участі мешканців будинку АДРЕСА_8 ОСОБА_13 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_15 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_9 , ОСОБА_16 , який проживає у квартирі АДРЕСА_10 , затверджений заступником директора управляючої компанії ТОВ «К.О.Д.» Каракаш В.М. (а.с. 154).

Відповідно до наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у 2011 році відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 28).

Згідно з наданими позивачем довідками від 20.03.2017 року № 433 та від 05.11.2020 року № 475, виданими ОК ЖБК № 65 «Железнодорожник-3» ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 з 09.06.2011 року по теперішній час (а.с. 27, 155).

Факт не проживання відповідачів за спірною адресою підтверджено показами свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 .

Статтями 71,72 Житлового кодексу України визначено, що жиле приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї зберігається протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разу спору судом. Визнання особи такою, що втратила права користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі понад шість місяців без поважних на то причин не проживають за адресою АДРЕСА_1 , є підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням за вказаною адресою, що дає підстави для зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 320,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 320,00 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Суддя Бєльченко Л.А.