12 листопада 2020 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Кучиної Н.Г.
при секретарі судового засідання Добровчан К.Ю.,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи тим, що відносини в сім`ї не склалися, вони не підтримують шлюбних стосунків, сім`я фактично розпалася, тому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Від шлюбу мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду.
Позивач подала суду письмову заяву, в якій позов підтримала повністю та просить суд його задовольнити. Розгляд справи просить провести у її відсутність. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з"явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відзив на позов не подав.
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Враховуючи заяву позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких грунтується позов, встановив таке.
Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1864.
Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.
Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).
Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дітей.
Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб.
Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" встановлено прожитковий мінімум з 1 липня 2020 року для дітей віком до 6 років в сумі 1859 гривень. Дитина відповідача перебуває саме в такому віці, а відповідно має право на матеріальне забезпечення в законодавчо закріпленому розмірі, яке йому зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, його батьки.
Тобто, обов`язок забезпечення дитині, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму, лежить в рівній мірі як на батькові так і на матері дитини.
Суд твердження позивача про те, що відповідач працевлаштований за кордоном та отримує дохід, не бере до уваги, оскільки дана обставина не підтверджена в установленому порядку.
За таких обставин, оцінюючи матеріальний стан сторін (відомості про роботу відповідача суду не відомі), їх сімейний стан (відповідач мешкає окремо від дитини, дітей від іншого шлюбу не має, позивачка мешкає разом з дитиною, яка потребує догляду, опіки), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають до задоволення у повному обсязі та вважає стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не буде порушувати її прав та відповідатиме принципу рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дітей.
При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову, тобто з 17 вересня 2020 року.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Позивачем сплачено судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 840 грн. 80 коп.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 840 грн. 80 коп.
Крім того, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись статтями 180-184, 191Сімейного кодексу України, статтями 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280, 351, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 листопада 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 1864 - розірвати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17 вересня 2020 року.
Стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в сумі 840 грн 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня винесення заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Н.Г. Кучина