Провадження номер 2/741/602/20
Єдиний унікальний номер 741/1036/20
РІШЕННЯ

іменем України

10 листопада 2020 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Носівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, факту родинних відносин між фізичними особами,

УСТАНОВИВ:

19 серпня 2020 року представник позивача адвокат Левченко Геннадій Володимирович звернувся до суду з позовом про визначення ОСОБА_1 додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її матері ОСОБА_2 , та встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме факту прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті ОСОБА_3 та факту родинних відносин, що ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації померла мати позивача ОСОБА_2 , уродженка с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області. Після смерті матері позивач спадщину прийняла, подавши нотаріусу Воркутинського нотаріального округу Істоміній С.В. відповідну заяву. Серед спадкового майна, на яке мати мала право, є право на земельну частку (пай), яке належало її матері (бабі позивача) ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 013405 площею 4,2 умовних кадастрових гектарів у землях колишнього КСП «Дружба» на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області. ОСОБА_3 померла у с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області 22 липня 1997 року. За життя ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_2 ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном: здійснила поховання матері, доглядала та користувалася будинком, земельною ділянкою, особистими речами.

Позивач звернулася до нотаріуса в м. Воркута РФ із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Нотаріус роз`яснила їй, що згідно із законодавством РФ спадкування нерухомого майна здійснюється по праву країни, де знаходиться таке майно. 05 лютого 2020 року позивач через свого представника звернулася до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. з метою оформлення спадкових прав на майно, на яке мала право її мати в Україні. Приватний нотаріус листом повідомила позивача, що вона не може завести спадкову справу у зв`язку з пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , а також у зв`язку з відсутністю доказів прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 .

Позивач указує, що вона пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері у зв`язку з поважними причинами, оскільки звернулася з такою заявою до нотаріуса РФ, яка спершу запевнила, що цього буде достатньо для прийняття спадщини і в Україні. Пізніше позивачеві стало відомо про необхідність подання такої заяви і до нотаріальної контори в Україні. Крім того, у зв`язку з уведенням в Україні вимог перетинання кордону тільки із закордонним паспортом, позивач тривалий час не могла в`їхати в Україну. Тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

Також позивач просить встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , оскільки встановлення такого факту необхідне для оформлення спадкових прав. А також просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_2 , оскільки у свідоцтві про народження ОСОБА_4 її мати записана як ОСОБА_3 , а у свідоцтві про свою смерть як ОСОБА_3 .

Ухвалою від 21 серпня 2020 року у справі було відкрито позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 11 вересня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 жовтня 2020 року.

Позивач у судове засідання 12 жовтня 2020 року не з`явилася, але з`явився її представник ОСОБА_5 , який підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити.

У судове засідання 10 листопада 2020 року представник позивача не з`явився, але до початку судового засідання подав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, сільський голова 10 вересня 2020 року подав до суду заяву, у якій указав, що сільська рада визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , не заперечує проти їх задоволення, та просив справу розглядати без присутності представника сільської ради.

У судовому засіданні 12 жовтня 2020 року допитана свідок ОСОБА_6 дала показання, що вона є жителькою с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області. Свідку достовірно відомо, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 . ОСОБА_2 здійснювала поховання матері, усі поминальні обряди. Ще близько року після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 жила в с. Степові Хутори Носівського району, користувалася будинком померлої, присадибною земельною ділянкою. Потім у зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_2 повернулася в Росію до дочки ОСОБА_1 ОСОБА_1 на похорон ОСОБА_3 та після нього в село Степові Хутори не приїздила.

Допитана в судовому засіданні 12 жовтня 2020 року свідок ОСОБА_7 дала показання, що вона є матір`ю ОСОБА_8 , чоловіка позивача. Свідок достовірно знає, що ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 . ОСОБА_2 здійснювала поховання матері. Ще близько року після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 жила в с. Степові Хутори Носівського району, користувалася будинком померлої, присадибною земельною ділянкою. Потім стан її здоров`я погіршився, тому вона поїхала в Росію до дочки ОСОБА_1 . ОСОБА_1 після смерті матері в Україну не приїздила.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд проводить судове засідання 10 листопада 2020 року за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд робить нижченаведений висновок.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч. 1 ст. 319 ЦПК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 18).

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) площею 4,2 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області, яке належало ОСОБА_3 на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 013405, що підтверджується копією повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 28 лютого 2020 року № 31-25-0.32-106/112-20 (а. с. 25) та копією списку громадян членів КСП (а. с. 26).

Відповідно до до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 62).

Судом установлено, 13 вересня 1992 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_2 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 13 вересня 1992 року секретарем Степовохутірської сільської Ради народних депутатів Носівського району Чернігівської області (а. с. 23).

Із копії свідоцтва про народження ОСОБА_9 (після одруження ОСОБА_10 ) убачається, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Степові Хутори Носівського району, її матір`ю вказано ОСОБА_3 (а. с. 19).

Із копії свідоцтва про шлюб убачається, що 02 березня 1962 року у м. Воркута ОСОБА_9 одружилася з ОСОБА_11 , після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_10 » (а. с. 20).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом установлено, що ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вступила у фактичне володіння та користування спадковим майном померлої: доглядала за будинком, обробляла присадибну земельну ділянку, що підтверджується копією довідки Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 26 від 21 січня 2020 року (а. с. 24), та показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , допитаних у судовому засіданні, сумніву в достовірності показань яких суд не має.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації померла ОСОБА_4 , громадянка Російської Федерації, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Ст. Хутори Носівського району Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17).

Судом установлено, що ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , є дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 21) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (а. с. 22).

Із копії постанови нотаріуса Воркутинського нотаріального округу Республіки Комі РФ Істоміної С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії, убачається, що ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на території РФ.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Пунктом 10 вказаної вище постанови визначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Позивач зазначає, що встановлення факту родинних відносин, а саме того факту, що ОСОБА_14 була матір`ю ОСОБА_2 , необхідне для оформлення документів для подальшого прийняття спадщини позивачем.

Отже, виходячи з досліджених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 була матір`ю ОСОБА_2 (до одруження ОСОБА_15 ), а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Суд уважає доведеним також і той факт, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 , вступивши в управління та володіння спадковим майном.

Приватний нотаріус Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Дмитренко В.М. повідомила представника позивача про те, що відсутні підстави для заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , оскільки відсутні документи, які підтверджують прийняття спадщини на майно ОСОБА_4 , яка, за словами представника позивача, прийняла спадщину на майно ОСОБА_3 . Приватним нотаріусом також роз`яснено, що ОСОБА_1 має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_4 після померлої ОСОБА_3 .

Отже, позивач позбавлена в будь-який інший спосіб, крім судового, підтвердити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 . Установлення цього факту необхідне позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). А, отже, позов у цій частині також підлягає задоволенню.

Щодо поважності пропущеного строку для прийняття спадщини, то судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17).

Її дочка ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріальної контори в Україні не зверталася, спадкова справа до майна померлої ОСОБА_2 на території України не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 47). Однак, судом установлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, що підтверджується копією паспорта (а. с. 6) та копією офіційного перекладу паспорта з російської на українську мову (а. с. 7). Громадянкою Росії була і спадкодавець ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 17). Судом також встановлено, що позивач подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріуса Воркутинського нотаріального округу Республіки Комі РФ Істоміної С.В. 06 вересня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай), розташований на території України, оскільки «відповідно до ст. 1224 ЦК РФ спадкування нерухомого майна здійснюється по праву країни, де знаходиться майно» (процитовано з постанови нотаріуса) (а. с. 27).

Загальні умови оформлення спадщини із закордонним елементом містяться в ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», згідно з якою спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Крім того, при спадкуванні нерухомого майна в Україні, яке належало померлому громадянину Російської Федерації, останнє зареєстроване місце проживання якого було на території Російської Федерації, слід керуватися нормами Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі Конвенція).

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Конвенції право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Згідно з ч. 2 ст. 48 Конвенції провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно.

Отже, заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 повинна бути подана до нотаріальної контори України та свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай) повинне бути видане нотаріусом України.

Приватний нотаріус Носівського районного округу Чернігівської області Дмитренко В.М. письмово повідомила представника позивача ОСОБА_5 про те, що вона не зможе завести спадкову справу після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що підтверджується копією відповідного повідомлення від 05 лютого 2020 року № 8/01-16 (а. с. 28).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ураховуючи викладене, умови ч. 3 ст. 1272 Цивільного кодексу України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин, коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, та ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон ґарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, ураховуючи віддаленість місця постійного проживання позивача (м. Воркута, Республіка Комі, РФ) від місця знаходження спадкового майна (с. Степові Хутори, Носівський район, Чернігівська область, Україна), ураховуючи те, що позивач, яка є громадянкою РФ, зверталася із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, яка також була громадянкою РФ, до нотаріуса в Росії, отже, безумовно виявила свою волю приймати спадщину після смерті матері, суд уважає, що строк на звернення із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 пропустила з поважних причин. Позивачем подано до суду належні, допустимі та достатні докази цього.

Ураховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Що стосується додаткового строку, що може бути встановлений позивачеві для подання заяви про прийняття спадщини, то суд робить висновок про можливість встановлення строку в три місяці з дня набрання рішенням законної сили, який уважає достатнім для подання відповідної заяви.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на рахунок позивача.

На підставі ст. 1268-1270, 1272 ЦК України, ст. 524, 549 ЦК УРСР, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 315 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 ) до Степовохутірської сільської ради Носівського району Чернігівської області (Чернігівська область, Носівський район, с. Степові Хутори, вул. Гагаріна, буд. 33) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, встановлення факту прийняття спадщини, факту родинних відносин між фізичними особами задовольнити повністю.

Установити факт родинних відносин між фізичними особами, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Степові Хутори Носівського району Чернігівської області, була матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Воркута Республіки Комі Російської Федерації.

Установити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , додатковий строк у три місяці з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.О. Крупина