Справа № 326/862/18
Провадження № 2/201/1392/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Федоріщева С.С.,

при секретарі - Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 02 серпня 2018 року з Приморського районного суду Запорізької області за підсудністю надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 03 квітня 2008 року між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») було укладено договір про іпотечний кредит № ZPP0GI. Відповідно до укладеного договору ОСОБА_1 , отримала кредит у розмірі 90 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2018 року. Згідно з п. 2.4. Договору, ОСОБА_1 зобов`язалась щомісячно до 03 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 1463,52 грн шляхом внесення готівки до каси Кредитора. У 2015 році ОСОБА_1 , довідалась про наявність додаткової угоди від 05 серпня 2008 року до Договору про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року відповідно до якої змінено валюту кредитування з гривні на долари США. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2017 року у справі № 326/568/16-ц Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року, укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 визнано недійсною. Враховуючи вказане, позивач просить суд застосувати наслідки недійсності правочину та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути в натурі все те, що отримано у зв`язку з виконанням недійсного правочиину, а саме Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року.

Представник позивача судових засідання позовні вимоги підтримав, надав суду заяву з проханням позов задовольнити та стягнути з відповідача витрати на проведення судово-економічної експертизи та судові витрати.

Представник відповідача у судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала суду заяву з проханням відмовити у задоволенні позову.

Крім того, від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому зазначено, що вимагаючи повернення коштів сплачених за визнаною недійсною Додатковою угодою, позивач не зазначає, що в дійсності кошти було сплачено за Договором про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року, який недійсним не визнавався та станом на 01 березня 2019 року не виконаний, а тому підстави для повернення коштів відсутні. Сплачені кошти було у повному обсязі зараховано на погашення кредитної заборгованості. Будь-які порушення з боку відповідача відсутні.

Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представником позивача через канцелярію суду 03 вересня 2019 року було подано клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача та призначено у вказаній цивільній справі проведення судової економічної експертизи.

08 квітня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта від 20 березня 2020 року № 23/11.3/276 за результатами судово-економічної експертизи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2020 року провадження у справі поновлено та справу призначено до розгляду.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ч. і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен маг право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, шо кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами е будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, шо кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Договір про іпотечний кредит № ZPP0GI, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 90000.00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення 03 квітня 2018 року. Уклавши договір. ОСОБА_1 погодилась з усіма його умовами та прийняла на себе зобов`язання щодо повернення коштів.

Відповідно до Додаткової угоди від 05 серпня 2008 до Договору № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року валюту кредиту було змінено з гривні на долари С1ІІА зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.17% на місяць.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2017 року по справі № 326/587/16-ц за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», Державної іпотечної установи, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, у задоволенні первісного позову відмовлено та частково задоволено зустрічний позов. Визнано недійсною Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року укладену між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 .

Договір про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 недійсним не визнавався, а тому в силу вимог ст. 204 ЦК України є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатите проценти. Тобто, отримуючи кредит позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, а також сплатити проценти в розмірі та на умовах, передбаченими кредитним договором.

Кредитний договір с консенсуальним, оплатним та двостороннім. Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди но всім істотним умовам договору. Отже, кредитним договір, укладений між позичальником та кредитодавцем, с укладеним і обов`язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 ЦК України, згідно вимог якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язання с правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Відповідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин. повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Представником відповідача до суду надано розрахунок заборгованості за Договором про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року виконаний з урахуванням рішення Приморського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2017 року по справі № 326/587/16- ц. Згідно вказаного розрахунку банком перераховано сплачені позивачкою кошти у валюту договору гривню.

Кредит станом на час розгляду справи сплачений позичальником у повному обсязі.

За результатами судово-економічної експертизи, викладеними у Висновку експерта від 20 березня 2020 року № 23/11.3/256 (пункт 7) експерту не надається за можливе визначити розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 , за Договором про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року.

Також, за результатами судово-економічної експертизи встановлено, що загальна сума коштів, сплачених позичальником ОСОБА_1 в погашення заборгованості за Договором про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року в гривневому еквіваленті становить 237 644,04 грн.

Викликаним для надання пояснень експертом наголошено, що розрахунки сукупної вартості кредиту здійснено відповідно до умов договору при належному виконанні зобов`язання.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що сума коштів, яка підлягає стягненню з відповідача становить різницю між фактично сплаченими грошовими коштами у сумі 237 644,04 грн., та сукупною вартістю кредиту, встановленою умовами договору у сумі 185 072,40 грн., з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.4 Договору, позичальник зобов`язується щомісячно до 03 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладання цього Договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Кредитором відсотки ануїтентними платежами в сумі не менше 1463,52 грн. шляхом внесення готівки до каси Кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Кредитора. Останню сплату ануїтентного платежу здійснити не пізніше 03 квітня 2018 року.

Відповідно до п. 2.7 Договору, якщо сума платежу, що надійшов в погашення кредиту, менша розміру, вказаного у п. 2.4 цього Договору, то ця сума залишається на транзитному рахунку Банку, вказаному у п. 5.1.2 цього Договору, без розподілу до наступної дати погашення Кредиту, а ануїтентний платіж, що мав бути сплачений вважається простроченим. Наступна сума платежу повинна бути достатньою для погашення простроченого ануїтентного платежу та нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п. 6.2 цього Договору, у іншому разі недостатня сума платежу знову зараховується на транзитний рахунок до накопичення необхідної суми для погашення.

Згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.4 цього Договору, Позичальник сплачує Кредитору відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в п. 1.1. нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом (пункт 6.2 Договору).

Відповідно до п. 6.5. Договору, при непогашенні Кредиту в строки, зазначені п.п. 1.1, 2.4 цього Договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок простроченої заборгованості нарахування відсотків здійснюється згідно п. 6,2.

З наданого представником відповідача розрахунку заборгованості, виконаного з урахуванням рішення Приморського районного суду Запорізької області від 16 серпня 2017 року по справі №326/587/16-ц вбачається, шо платежі за кредитним договором вносились ОСОБА_1 з порушенням строків сплати, встановлених п. 2.4 Договору, а тому сукупна вартість кредиту (визначена за умови належного виконання Договору) не відповідатиме загальному розміру заборгованості розрахованому при простроченні виконання зобов`язання.

Правильність здійснення розрахунків, з урахуванням прострочення внесення обов`язкових платежів, експертом не досліджувалась та позивачем не спростовувалась. Саме лише посилання на судове рішення про визнання правочину недійсним не містить обов`язку банку повернути позичальнику кошти, які перевищують сукупну вартість кредиту, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 216ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, шо одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Враховуючи, що відповідачем, на час розгляду справи, самостійно зроблено перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за Договором про іпотечний кредит № ZPP0GI від 03 квітня 2008 року та вказаний перерахунок не спростовано позивачем, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСНЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12-13. 77-82, 141. ч. 2 ст. 247, ст. ст. 258- 259,263-266. 354 ЩІК України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.С. Федоріщев