ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/741/20 Справа № 209/1382/19 Суддя у 1-й інстанції - Байбара Г. А. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років (а.с. 2-3).

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2014 року. Мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З лютого 2019 року вони з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини, спільне проживання та ведення спільного бюджету. Діти проживають разом з нею, знаходяться на її вихованні та утриманні. Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 березня 2018 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини його доходу до повноліття дитини. Через те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона звернулася до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини його доходу, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідач ОСОБА_1 також не надає матеріальну допомогу на її утримання, як дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років. Відповідач є працездатним, але офіційно не працевлаштований, його дохід їй невідомий. Батьки відповідача мають самостійний дохід.

Просила суд стягувати з відповідача ОСОБА_1 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року заявлені позовні вимоги задоволено та вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 19 квітня 2019 року і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років /а.с. 43-44/.

ОСОБА_1 з вказаним рішенням суду не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заявлених позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також допущено невірне застосування норм матеріального права /а.с. 48-51/.

ОСОБА_2 своїм правом передбаченим ст. 360 ЦПК не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що сплата відповідачем аліментів на утримання дітей, його небажання офіційно працевлаштуватися та отримувати регулярний дохід, не є підставою для звільнення його від обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина віком до трьох років.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 144 (а.с. 5).

Сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження, в якому відповідач вказаний батьком дітей (а.с. 9,10).

Позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою «ЄРЦ КП» про реєстрацію та склад сім`ї № 1/8607 від 11 квітня 2019 року (а.с. 8).

Судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03 березня 2018 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 05 лютого 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 26-27).

Також судовим наказом Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 червня 2019 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти в розмірі однієї шостої частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 16 квітня 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20-21).

Статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Згідно статті 84 СК України "Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини", ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Крім того, допитана як свідок та попереджена про кримінальну відповідальність, позивач надала показання про те, що відповідач отримує дохід, надаючи послуги з фотографування та виготовлення фотографій, але він офіційно не працевлаштований та не зареєстрований як приватний підприємець.

Таким чином, колегія суддів вважає поясненя позивача дані нею під присягою можна вважати належними доказами по справі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, суд першої інстанції врахувавши всі встановлені судом обставини справи, прийшов до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу до досягнення їх дитиною трирічного віку.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Доводи заявника стосовно того, що на його утриманні перебуває неповнолітня дитина від першого шлюбу, колегією суддів не береться до уваги, оскільки дані доводи жодними належними та допустимими доказами, окрім пояснень заявника не підтверджені. Заявником не надано, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції доказів того, що з нього утримуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини від першого шлюбу, так і доказів того, що він у добровільному порядку надає кошти на його утримання.

Доводи заявника стосовно того, що він не має постійного місця роботи та не отримує регулярного доходу, є необгрунтованими, оскільки вони спростовуються показами позивача, яка була допитана у суді першої інстанції під присягою. Також, заявником не наведено жодної обставини та не надано будь-яких доказів на підтвердження обставин за яких він не має можливості офіційно працевлаштуватися, а тому і не можуть бути взяті до уваги.

Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди заявника із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров