Дата документу 28.01.2020
Справа № 334/753/19
Провадження № 2/334/533/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в особі Відділу реєстрації фізичних осіб по Дніпровському району Управління державної реєстрації фізичних осіб про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.В позові зазначив, що він, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру, серія та номер: 1037, виданого 13.03.1987 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради, відповідно довідки про членства особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 32, виданої 17.06.1996 року ЖБК «Арматурщик», що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності.

В квартирі зареєстровані позивач, його дружина - ОСОБА_4 , їх син ОСОБА_2 та племінниця - ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 в 1999 році зібрав свої речі та виїхав з квартири, перебуває за межами країни, в квартирі не мешкає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Відповідачка ОСОБА_3 взагалі в квартирі ніколи не проживала, квартирой не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. При цьому в добровільному порядку вони не знялися з реєстраційного обліку.

Реєстрація відповідачів за вказаною адресою є підставою для нарахування надмірних сум за комунальні послуги та є порушенням права власника на володіння та розпорядження своєю власністю.

Позивач просить суд усунути йому перешкоди у користування житлом та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог за мотивами, вказаними в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі, пояснила обставини по справі та надала суду копію Довіреності від імені відповідача, посвідченої нотаріусом м. Москви.

Відповідачка Найдьонова А.О. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час та місце слухання справи була повідомлена вчасно, відзиву на позов не надала, із заявою про розгляд справи без неї до суду не зверталась.

Представник 3-ї особи в судове засідання не з`явився, просить розглянути справу без їх участі на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру, серія та номер: 1037, виданого 13.03.1987 року виконавчим комітетом Запорізької міської ради, відповідно довідки про членства особи в кооперативі та внесення таким членом кооперативу пайового внеску в повному обсязі, серія та номер: 32, виданої 17.06.1996 року ЖБК «Арматурщик-1», що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності. (а.с.8).

В квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 , 1949 р.н., його дружина - ОСОБА_4 , 1950 р.н., їх племінниця, відповідачка - ОСОБА_3 ,1988 р.н., відповідно Довідки голови ЖБК «Арматурщик-1» № 56 від 06.05.2015р., а також їх син, відповідач по справі - ОСОБА_2 , що також підтверджується Довідками Юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг від 11.02.2019р. № 01-71/2253, №01-71/2254 та № 01-71/2255 (а.с.17-19).

Відповідач ОСОБА_2 з 1999 року в квартирі не проживає, виїхав за межі України, а відповідачка ОСОБА_3 в спірній квартирі взагалі ніколи не мешкала, їх особистих речей в квартирі немає, оплату за користування житлом вони не здійснюють, перешкод в користуванні житлом з боку позивачів їм не чиниться,більше одного року відповідачі не проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 отримав громадянство Російської Федерації та не збирається повертатись в Україну, тому надав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я своєї матері ОСОБА_4 , Серія НОМЕР_1 від 04.10.2019 року, якою уповноважив її зняти його з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 50). Місце проживання відповідачки ОСОБА_3 позивачу невідомо, вона квартирою не цікавиться, але в добровільному порядку з реєстрації за вказаною адресою не знялась.

Факт не проживання відповідачів в квартирі за вказаною адресою підтверджується Довідкою голови ЖБК «Арматурщик-1» № 125 від 24.10.2018р., згідно якої в квартирі за адресою АДРЕСА_2 проживають позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_4 , а також Актом про не проживання відповідачів від 14.11.2018 року, посвідченого головою ЖБК «Арматурщик-1» (а.с.7,9).

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У зв`язку з реєстрацією відповідачів в квартирі, на них нараховуються надмірні комунальні платежі, які позивач змушений сплачувати самостійно, чим порушується його право на володіння та розпорядження власністю.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно до ч. 1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Частиною першою ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла.

Аналіз даних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням власником житла є одним із засобів реалізації права власності і похідним від права власника на житло.

Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, вирішення питання про зняття особи з реєстрації місця проживання залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Оскільки судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 не проживають без поважних причин більше десяти років, добровільно з реєстраційного обліку не знялись, не несуть обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишаються зареєстрованим у даній квартирі, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за нараховані комунальні послуги на відповідачів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування вищевказаною квартирою, оскільки понад 1 рік не проживають в ній без поважних причин, жодних зобов`язань пов`язаних з квартирою відповідачі не несуть, нею не користуються, повністю припинили виконувати обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, не цікавляться спірним приміщенням, більше того, відповідач ОСОБА_2 виїхав на постійне проживання до Російської Федерації, отримав там громадянство та не збирається повертатись в Україну.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись Конституцією України, ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 346, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 9, 64,72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у володінні та розпорядженні майном шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_3 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного рішення - 07.02.2020р.

Суддя: Баруліна Т. Є.