Справа № 309/1124/20
Провадження № 2/309/979/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2020 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в особі головуючого судді Кемінь В.Д.
з участю секретаря судового засідання Орос В.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю -
Позивачка ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання особистою власністю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 житлового будинку АДРЕСА_1 .
В ході розгляду справи, за клопотанням представника позивачки до участі в справі була залучена в якості співвідповідача ОСОБА_6 , 1952 р.н.
Позовні вимоги позивачка мотивує тим, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , був її рідним дядьком, при житті він зробив розпорядження на випадок смерті, про те, що спадкоємцем всього його майна, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та із чого б не складалось, а також всього, того що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі призначив її - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таке волевиявлення дядька підтверджується заповітом від 29.12.2017 року, зареєстрованим у реєстрі за № 919920. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . За час свого життя, ОСОБА_5 був одружений двічі. Перший шлюб дядько уклав 14.11.1972 року із ОСОБА_6 , 1952 року народження, копія витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про шлюб доданий до позовної заяви. Після першого одруження ОСОБА_5 прожив у шлюбі близько одного року та в 1973 році подружжя припинило шлюбні відносини і дружина ОСОБА_3 виїхала із с. Бороняво у невідомому напрямку не залишивши жодної інформації про своє місце перебування.
В 1980 році її дядько ОСОБА_5 побудував будинок за адресо АДРЕСА_1 , і на вказаний період він фактично не перебував у шлюбних стосунках, проживав один близько 7 років із 1973 року, хоча офіційно його шлюб із ОСОБА_3 не був розірваний. Жодної участі у будівництві будинку, та в житті дядька, його перша дружина ОСОБА_3 не приймала у зв`язку із фактичним припиненням їх шлюбних відносин ще в 1973 році. Влітку 1984 року на адресу дядька надходив лист із Амур - Нижньодністровського суду із матеріалами щодо розірвання шлюбу. 21.09.1984 року шлюб між дядьком та ОСОБА_3 , офіційно розірвано на підставі рішення Амур-Нижньодністровського суду №2-1571, відомості про розірвання шлюбу внесено до актового запису 03.09.1985 року за №160. Оформлення документів на збудований у 1980 році будинок АДРЕСА_1 , її дядько почав оформляти тільки в 2016 році, виготовивши на нього технічний паспорт за №1046, який зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Другий шлюб її дядько ОСОБА_5 зареєстрував 05.11.1985 року з громадянкою Росії ОСОБА_7 , та проживав з нею та її доньками, падчерками ОСОБА_8 , 1976 р.н. та ОСОБА_9 , 1976 р.н. в його будинку до 1993 року. Після чого ОСОБА_7 зі своїми дітьми залишила ОСОБА_5 та виїхала до РФ, не залишивши жодних відомостей про місце подальшого проживання.
Позивачка стверджує що за весь період життя свого дядька ОСОБА_5 , до дня його смерті вона здійснювала його догляд та забезпечувала його всім необхідними за останній роки життя. Тому дядько склав заповіт на її користь, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Якоб Н.І. 29.12.2017 року. Через наведені обставини позивачка 19.06.2019 року оформила спадщину за заповітом дядька тільки на 1/2 житлового будинку по АДРЕСА_1 , так як доля другої частини не визначена, через існування фактичних шлюбних відносин з колишньою дружиною ОСОБА_2 , яка фактично ще не перебувала у шлюбі з її дядьком на момент будівництва будинку і після реєстрації шлюбу в листопаді 1985 року, проживши спільно з її дядьком залишила його в 1993 році, припинивши їхні сімейні відносини.
У зв`язку із наведеними обставинами позивачка вважає порушеним її право на успадкування за заповітом, майна свого дядька ОСОБА_5 , який фактично був одноосібним власником свого майна, набутого в період, коли він проживав один та не мав ні фактичних, ні зареєстрованих шлюбних відносин з відповідачками ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . На підставі наведених доказів доданих до справи позивачка та її представник просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнавши будинок по АДРЕСА_1 об`єктом особистої приватної власності в цілому, що належав померлому ОСОБА_5 .
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 не з`явилися. Від представника позивачки до суду надійшла заява про розгляд справ у їх відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання рекомендованих повідомлень, які поверталися з відмітками поштового відділення без вручення адресату, та шляхом розміщення оголошення на сайті судової влади (Хустського районного суду від 13.10.2020 року) з викликом до суду відповідачів. Однак, про причини неявки в судове засідання відповідачі не повідомляли та відзиву на позов не подавали.
У відповідності до ст.280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.
Розгляд справи проведено у відсутності сторін, відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
В судовому засіданні належними доказами встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживав в АДРЕСА_2 . 14 листопада 1972 року згідно актового запису за №38, проведеного виконкомом Боронявської сільської ради Хустського району Шустур П.В. одружився з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після реєстрації шлюбу подружжя мало спільне прізвище « ОСОБА_11 ». Вказаний шлюб між сторонами фактично існував до 1973 року, після чого ОСОБА_3 залишила ОСОБА_5 та виїхала з місця проживання у невідомому напрямку, що підтверджується довідкою Боронявської сільської ради №254 від 24.04.2020 року, з посиланням на записи погосподарських книг сільської ради за 1971-1973 роки. Офіційне підтвердження про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підтверджено листом з Амур-Нижньодністровського суду із матеріалами щодо розірвання шлюбу від 21.09.1984 року, на підставі рішення Амур-Нижньодністровського суду у справі № 2-1571. Відомості про розірвання шлюбу внесено до реєстру Хустським відділом ДРАЦСу 03.09.1985 року.
При житті ОСОБА_5 провів будівництво власного будинку у 1980 році за адресою АДРЕСА_1 , без участі колишньої дружини ОСОБА_6 , яка виїхала з с. Бороняво ще у 1973 році.
05 листопада 1985 року ОСОБА_5 зареєстрував новий шлюб з громадянкою Росії ОСОБА_7 , та проживав з нею та її доньками, падчерками ОСОБА_8 , 1976 р.н. та ОСОБА_9 , 1976 р.н. в його будинку АДРЕСА_1 до 1993 року. Після чого ОСОБА_7 зі своїми дітьми залишила ОСОБА_5 та виїхала до РФ, не залишивши жодних відомостей про місце подальшого проживання. Наведені обставини вказують на те, що друга дружина ОСОБА_5 також не приймала участі в будівництві вище вказаного будинку, так як на період 1980 року у шлюбі з ОСОБА_12 не проживала та одружилася з останнім тільки в листопаді 1985 року.
При житті ОСОБА_5 склав заповіт від 29.12.2017 року, який зареєстрований у реєстрі за № 919920 приватним нотаріусом Якоб Н.І., на випадок смерті, визначив спадкоємцем у повному обсязі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на все його майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось та із чого б не складалось, а також всього, того що згідно із законодавством України може бути успадкованим.
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Бороняво за місцем свого проживання, що стверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Боронявської сільської ради Хустського району на підставі актового запису №16 від 18.05.2018 року. Згідно довідки виданої Боронявською сільською радою за №707 від 29.05.2018 року, на день своєї смерті ОСОБА_5 проживав один у своєму будинку АДРЕСА_1 .
На підставі заповіту від 29.12.2017 року, позивачка ОСОБА_1 успадкувала за померлим дядьком ОСОБА_5 тільки 1/2 частку з житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.06.2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Хустського нотаріального округу Якоб Н.І.
Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог та враховуючи наведені вище обставини, що встановлені та перевірені доказами наданими до справи, суд вважає що до вказаних правовідносин слід застосувати положення ст.57 СК України, які визначають поняття майна , що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка.
В ході судового розгляду встановлено достатньо доказів які вказують на те, що будинок АДРЕСА_1 був збудований у 1980 році громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за його власні, в період коли він проживав окремо від колишньої дружини через фактичне припинення шлюбних відносин з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1973 року, тобто за довго до проведення будівництва житлового будинку. Тому, відповідно до ч.6 ст.57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. В даному випадку судом встановлені підстави визначені ч.6 ст.57 СК України для визнання особистою приватною власністю ОСОБА_5 на будинок АДРЕСА_1 , що був збудований ним у 1980 році. В судовому засіданні не встановлено даних, які б заперечували факт права власності у померлого ОСОБА_5 в цілому на вище вказаний житловий будинок, що є його спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця не встановлено інших осіб які б мали право на спадкове майно за положеннями визначеними СК України та нормами ЦК України що регулюють порядок спадкування.
За наведених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, доведеними в ході судового розгляду та підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 2,4,12,13,76-78,247,258-268,280 ЦПК України, ст.57 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.