Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Іванченко А. М. , за участю секретаря судового засідання Собакінських С.М.,розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєва Олександра Олександровича, ОСОБА_2 , про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

10.08.2017 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського районного суду міста Маріуполя з позовом до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєва Олександра Олександровича, ОСОБА_2 про визнання заповіту, складеного 12.09.2016 року за №2624 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим Олександром Олександровичем, недійсним, та визнання права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вона 11.04.2017 року звернулася до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину №2-690 від 05.10.2016 року ОСОБА_3 належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . Їй було відмовлено в оформленні спадкових прав, у зв`язку з наявністю заяви спадкоємця за заповітом, який було посвідчено 12.09.2016 року за №2624 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. Вказує, що вказаний правочин був вчинений ОСОБА_3 на момент, коли він за станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Станом на час укладення заповіту ОСОБА_3 страждав психічними захворюваннями та перебував на обліку у лікаря-психіатра психоневрологічної лікарні № 7 м. Маріуполя. ОСОБА_3 доводиться їй вітчимом, та, відповідно, чоловіком її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Останні роки ОСОБА_3 , враховуючи похилий вік, знаходився під її опікою та доглядом. Психічний стан та стан його здоров`я були нестабільними, тож часто доводилося викликати йому швидку допомогу, в тому числі і з психіатричної лікарні. З 2016 р. стан психічного здоров`я ОСОБА_3 став значно погіршуватися, тож вона звернулася в психоневрологічний диспансер в лікарні № 7 м. Маріуполя, де ОСОБА_3 було взято на облік та проводилося відповідне лікування. Враховуючи те, що на час підписання заповіту ОСОБА_3 знаходився у безпорадному стані, нотаріусом були порушені вимоги закону, тобто при складанні даного заповіту нотаріусом не були виконані дії, передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не визначено обсягу цивільної дієздатності ОСОБА_3 при укладанні зазначеного заповіту. Оскільки даний заповіт, був засвідчений нотаріусом із порушення вимог діючого законодавства, а також враховуючи те, що на час укладення даного договору, в силу стану свого здоров`я, ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій, його волевиявлення не було вільним, він цілком не усвідомлював настання реальних наслідків обумовлених цим правочином, вважає, що заповіт від 12.09.2016 року за № 2624 має бути визнаний недійсним.

На підставі викладеного, просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 12.09.2016 року за №2624 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. а також, визнати за нею право власності, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області Мирошниченко Ю.М. від 14.08.2017 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області Рахуба Н.Є. № 434-к від 16.11.2017 року призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Внаслідок повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2017 року визначено головуючого суддю по справі Іванченко А.М.

Вказана цивільна справа перебуває у провадженні судді Іванченко А.М. з 16.11.2017 року.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 23.02.2018 року було витребувано докази по справі.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 23.02.2018 року було ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 19.04.2018 року було ухвалено продовжити проведення підготовчого судового засідання, та було витребувано докази по справі.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 28.09.2018 року виключено з числа осіб, що приймають участь у справі, третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маріупольську міську раду, та залучено до участі у справі ОСОБА_2 та Маріупольську міську раду у якості співвідповідачів.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 13.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 27.11.2018 року було витребувано докази по справі.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 12.02.2019 року по справі було призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну) та провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 29.03.2019 року було поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 11.04.2019 року по справі було призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну) та провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 07.06.2019 року було поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 14.06.2019 року по справі було призначено судово-психіатричну експертизу (посмертну) та провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області від 04.08.2020 року було поновлено провадження по справі та призначено до судового розгляду.

Позивачка та її представник адвокат Пузін Д.М., у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєва О.О. адвокат Ступак Д.Д., у судовому засіданні повністю заперечив проти позовних вимог та пояснив, що ним 12 вересня 2016 року за реєстром № 2624 в приміщенні, яке є його робочим місцем за адресою: АДРЕСА_2 , був посвідчений заповіт гр. ОСОБА_3 , згідно якого він все своє майно заповідав гр-ці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . При посвідченні цього заповіту ним був з`ясований обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб. Дієздатність гр. ОСОБА_3 була перевірена у ході бесіди з ним. Він чітко назвав своє прізвище, ім`я по-батькові, рік народження, місце народження, і т.п. Потім за час бесіди він встановив його волевиявлення на укладання саме цієї нотаріальної дії, а не іншої, встановив, які саме наслідки заповідач передбачає для себе після посвідчення заповіту, чи не помилився він в назві заповіту чи договору. Для цього, він детально обговорив із заповідачем умови заповіту, всі його суттєві моменти, роз`яснив права та обов`язки його та спадкоємців, що випливають із заповіту, аби юридична необізнаність не спричинила порушення прав і законних інтересів заповідача. У зв`язку з тим, що гр. ОСОБА_3 не міг сам прочитати текст заповіту, згідно зі ст. 1253 Цивільного Кодексу України заповіт було посвідчено в присутності свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Свідки зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому, разом з ними підписав заповіт і сам заповідач. Він зауважив, що бесіда триває за таким заповітом не 5 хвилин, ні 20 хвилин, а більше. А в цьому випадку, заповідач звертався до нього за декілька днів до посвідчення заповіту, він надавав йому роз`яснення: що таке заповіт, в яких випадках необхідна присутність свідків і т.п., він був впевнений в здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. У ході бесіди гр-н ОСОБА_3 повністю розумів значення своїх дій, розумів різницю між договором довічного утримання та договором дарування, заповітом. Перед посвідченням заповіту він приймав активну участь в розробці проекту заповіту, задавав чіткі питання, обговорював умови заповіту, він з`ясував для себе права та обов`язки як свої, так і спадкоємців за заповітом та законом, а також умови зміни та скасування заповіту. Якщо б у нього був хоч щонайменший сумнів вважати, що гр. ОСОБА_3 внаслідок душевної хвороби чи недоумства не може зрозуміти значення своїх дій або керувати ними, а відомостей про визнання особи недієздатною чи обмежено дієздатною немає, тоді б він відкликав вчинення заповіту. На практиці за роки своєї роботи з 1998 року більш частіше звертаються громадяни пенсійного віку за посвідченням договору дарування нерухомого майна. В таких випадках, він завжди наводить приклади договорів довічного утримання, спадкового договору заповіту, пропонує таким особам подумати, дати їм більше часу, перш ніж дарувати одразу будь-яке майно. В нашому випадку гр. ОСОБА_3 уклав саме заповіт, а не договір дарування нерухомого майна. У нього не було жодного сумніву щодо дієздатності гр-на ОСОБА_3 . В обґрунтування своїх заперечень надав письмовий відзив. На підставі викладеного, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що у травні 2016 року познайомилась із заповідачем - гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вони почали спілкуватися, він попросив йому допомагати, так як він був похилого віку, йому виповнилося 87 років. Вона допомагала ОСОБА_3 , робила йому перев`язки, приносила продукти, готувала їжу, прибирала у квартирі, допомагала із сплатою комунальних послуг. Позивачка ОСОБА_1 зазначала у позовній заяві, що ОСОБА_3 знаходився під її опікою та доглядом, однак ОСОБА_3 розповідав їй, що вона жодного разу, після смерті матері ОСОБА_4 - дружини ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не з`являлась у нього, не допомагала та не доглядала за ним, що вона проживає у м. Запоріжжя. ОСОБА_3 розповідав їй, що ще у 2004 році він склав заповіт на гр. ОСОБА_1 , однак має намір скасувати його і скласти новий заповіт, так як позивачка йому не допомагає і знаходиться далеко від нього, в іншій області. 14 липня 2016 року ОСОБА_3 було складено новий заповіт на її ім`я в Третій маріупольської нотаріальної конторі. Після того, як позивачка дізналася про новий заповіт, вона вперше за 2 роки, приїхала з м. Запоріжжя у м. Маріуполь до ОСОБА_3 для вирішення питання по заповіту. Разом із своєю сестрою ОСОБА_7 , змусила його написати новий заповіт на ОСОБА_7 , а потім забрали паспорт у ОСОБА_3 . Вже у серпні 2016 року ОСОБА_3 , перебуваючи під тиском позивачки, склав новий заповіт на ім`я сестри позивача - ОСОБА_7 (її прізвище їй не відомо) в Третій маріупольської нотаріальної конторі. Із того часу, позивачка порушувала її спокій та спокій ОСОБА_3 , погрожувала, обіцяла вигнати ОСОБА_3 з житла. 23 серпня 2016 року вона вперше зустрілась з ОСОБА_7 у квартирі ОСОБА_3 . Під час розмови, ОСОБА_3 неодноразово заявляв їй про те, що хоче щоб за ним доглядала вона. В серпні 2016 року гр. ОСОБА_3 необхідно було пройти обстеження у лікарні і вона попросила ОСОБА_7 повернути його паспорт, однак вона відмовилась виконувати її прохання. 30 серпня 2016 року вони були змушені звернутись в паспортний стіл для відновлення паспорту ОСОБА_3 01 вересня 2016 року ОСОБА_3 було видано тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. Через деякий час, 15 вересня 2016 року, ОСОБА_7 повернула йому паспорт. 01 вересня 2016 року вона викликала дільничного лікаря терапевта, щоб той провів обстеження ОСОБА_3 , у якого болів низ живота. 05 вересня 2016 року ОСОБА_1 приходила до ОСОБА_3 та погрожувала тим, що за допомогою свого сина виселить його з житла. 07.09.2016 року вони звернулись до поліції із заявою з приводу цих погроз. 12 вересня 2016 року ОСОБА_3 , в присутності двох свідків, склав заповіт на її ім`я у приватного нотаріуса Кудлаєва О.О. 27 вересня 2016 року вона та ОСОБА_3 прийшли до його квартири, де побачили зламані вхідні двері. Вони викликали поліцію, яка зафіксувала, що вхідні двері зламані. За даним фактом вони написали заяву у поліцію на позивачку. Кальміуське відділення поліції центрального відділу поліції ГУНП в Донецькій області надало нам відповідь листом № 1897/103/06-2016 від 23.11.2016р. Після цього позивачка вирішила визвати лікаря психіатра ОСОБА_3 (без його згоди), який йому не був потрібен. Відзначила, що на протязі двох місяців, з 14.07.2016 року по 12.09.2016 року, ОСОБА_3 , склав три заповіти і ніхто з нотаріусів не засумнівався в дієздатності ОСОБА_3 . Вона вважає, що ОСОБА_3 повністю усвідомлював свої дії та був дієздатним, за весь час, що вона його знала, тим більше в день підписання заповіту від 12.09.2016 року. Вона ніколи не помічала якісь психічні розлади в його здоров`ї. Позивачка викликала психіатра для залякування ОСОБА_3 та щоб він надалі змінив заповіт. Позивач не надала підтвердження тому, що ОСОБА_3 на час підписання заповіту знаходився у безпорадному стані та не усвідомлював значення своїх дій. Позивачка відмовилася нести витрати на поховання ОСОБА_3 . Всі витрати на поховання ОСОБА_3 понесла вона. Заперечує проти позову та просить суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не міг сам прочитати текст заповіту, їх з чоловіком - ОСОБА_6 запросили до нотаріуса ОСОБА_8 , де вони зачитали заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому, разом з ними підписав заповіт і сам заповідач ОСОБА_3 , який заповідав свою квартиру ОСОБА_2 .

Аналогічні пояснення надав і свідок ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років помер ОСОБА_3 , про що 11.11.2016 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 . (а.с.10).

Судом встановлено, що після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 доводиться вітчимом позивачки ОСОБА_1 та чоловіком її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (свідоцтво про смерть від 12.09.2014 року серії НОМЕР_2 ). Даний факт встановлений свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданим 02.07.1988 року Усохською селищною радою Трубчевського району Брянської області РФ, відповідно до якого шлюб між вітчимом та матір`ю позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було зареєстровано 02.07.1988 року, актовий запис № 12. (а.с.11,12).

11.04.2017 року позивачка звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.8).

Повідомленням Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори № 99502-14 від 05.05.2017 року позивачці було роз`яснено, що в справах нотаріальної контори зберігається спадкова справа № 743/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Спадкова справа була заведена на підставі заяви спадкоємця за заповітом. Згідно цього заповіту, посвідченого 12.09.2016 року за № 2624 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О., вона не має права на спадкування майна померлого ОСОБА_3 (а.с.9).

Зі спадкової справи № 743/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , відкритої Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою, витребуваної на підставі ухвали суду, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 звернулась до нотаріальної контори 15.12.2016 року. В матеріалах спадкової справи мається заповіт ОСОБА_3 , яким заповідав все належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 , посвідчений 12.09.2016 року за №2624,2625 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. Заповіт було посвідчено в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . (а.с.86-95).

Крім того, в ході судового розгляду було встановлено, що за життя ОСОБА_3 складав заповіт, яким заповідав все належне йому майно позивачці ОСОБА_1 , посвідчений 12.10.2007 року за №1-2409 Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. (а.с.154).

Після чого, ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 , посвідчений 14.07.2016 року за №2-539 Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. (а.с.155).

А 16.08.2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно сестрі позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_9 , посвідчений 16.08.2016 року за №3-577 Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою. (а.с.156).

Вже після чого, 12.09.2016 року ОСОБА_3 склав заповіт, що оспорюється на теперішній час, яким заповідав все належне йому майно відповідачці ОСОБА_2 , посвідчений 12.09.2016 року за №2624,2625 приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О. Заповіт було посвідчено в присутності двох свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . (а.с.91).

Відповідно до повідомлення від 23.11.2016 року Кальміуського ВП Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області, 28.10.2016 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась з письмовою заявою до Кальміуського ВП щодо прийняття заходів до ОСОБА_1 , яка порушує спокій гр. ОСОБА_3 . За результатами проведеної перевірки було встановлено, що за фактами, вказаними в заяві ознак кримінального правопорушення не вбачається. (а.с.137).

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Відповідно до п. 1.11 ст. 1 глави 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом № 296/5 від 22.02.2012 року, на бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За вимогами ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Позивачка ОСОБА_1 у своїй позовній заяві посилається на те, що правочин був вчинений ОСОБА_3 на момент, коли він за станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Станом на час укладення заповіту ОСОБА_3 страждав психічними захворюваннями та перебував на обліку у лікаря-психіатра психоневрологічної лікарні № 7 м. Маріуполя.

Згідно довідки № 3468, виданої 05.12.2018 року в.о.зав.диспансерним відділенням КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м.Маріуполя» встановлено, що ОСОБА_3 перебував на обліку у лікаря-психіатра з 2016 року з діагнозом: атеросклеротична деменція.

В ході дослідження медичної картки амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_3 , заведеної КЛПУ «Міська психіатрична лікарня № 7 м.Маріуполя», встановлено, що 26.08.2016 року до лікарні звернулась позивачка ОСОБА_1 із заявою про відвідування на дому її вітчима ОСОБА_3 у зв`язку із тим, що останній поводить себе неадекватно, не усвідомлює значення своїх дій. В медичній картці містяться заяви сусідів про неадекватну поведінку ОСОБА_3 24.10.2016 року лікар один раз відвідав ОСОБА_3 за місцем його проживання та встановив діагноз: атеросклеротична деменція.

Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що 26.08.2016 року позивачка звернулась за психіатричною медичною допомогою для ОСОБА_3 , заявивши про його тяжкий психічний стан, тобто через 10 днів після того, як ОСОБА_3 склав заповіт на ім`я сестри позивачки, і на той момент ані у позивачки, ані у її сестри, ані у нотаріуса, який посвідчував вказаний заповіт, сумнівів щодо психічного стану ОСОБА_3 не виникло. Крім того, слід зауважити, що тільки за період з 14.07.2016 року по 12.09.2016 року, тобто приблизно 2 місяці, ОСОБА_3 склав 3 заповіти, посвідчені різними нотаріусами, а 12.09.2016 року - ще і у присутності 2 свідків, і при цьому ні у кого не виникало сумнівів щодо психічного стану ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання своїх дій і ( або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Отже, для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не зрозуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш, за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними. Висновок такої експертизи має стосуватися стану саме на момент вчинення правочину.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 14 від 16.04.2020 року, складеного комісією експертів КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» «ДОР», встановлено, що визначити психічний стан і вирішити експертні питання стосовно ОСОБА_3 на момент складання заповіту від 12.09.2016 року неможливо.

Позивач та його представник при обранні способу захисту права вказували на положення ст. 1257 ЦК України.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вбачається із п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання угод недійсними», при розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Ст. 82 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем та його представником не надано суду належних, допустимих достатніх та достовірних доказів, які б засвідчували, що на момент складення заповіту від 12.09.2016 року заповідач ОСОБА_3 перебував в такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та (або) не міг керувати ними, тобто його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. Доводи ОСОБА_1 та її представника ґрунтуються на припущеннях, які не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та спростовуються витребуваними та наданими стороною відповідачів доказами.

Щодо позовних вимог позивача про визнання за нею право власності, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , то вони також не підлягають задоволенню, оскільки самі по собі є взаємновитікаючі.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

На підставі наведеного, керуючись ст. 16,202,203,215,256,257,261,1257 ЦК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 141, 259-268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєва Олександра Олександровича, ОСОБА_2 , Маріупольської міської ради, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. М. Іванченко