Єдиний унікальний номер 227/2442/19
Номер провадження 22-ц/804/670/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Соломахи Л.І.,

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,

за участю

секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 227/2442/19 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного Управління Національної поліції України в Донецькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неправомірною діяльністю та бездіяльністю посадових осіб Національної поліції України, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року у складі судді Здоровиці О.В., -

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного Управління Національної поліції України в Донецькій області (далі ГУНП в Донецькій області), Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неправомірною діяльністю та бездіяльністю посадових осіб Національної поліції України.

Зазначав, що за останні кілька років за його заявами було відкрито декілька десятків кримінальних проваджень за фактами неправомірної діяльності посадових осіб органів виконавчої влади, органів місцевої влади.

Через його активну громадську позицію невідомі особи чинили протиправні дії проти його життя та його власності, в тому числі, в холодну пору року, вночі, розбивали камінням вікна його квартири, в якій він мешкає, чим йому було завдано матеріальної та моральної шкоди.

За цими фактами було відкрито кілька кримінальних проваджень, які неодноразово безпідставно закривались слідчими слідчого відділу Добропільського відділення поліції Донецької області.

Так, ухвалою Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2018 року у справі № 227/3038/18 було скасовано незаконну постанову слідчого СВ Добропільского відділення поліції Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження від 26 серпня 2017 року № 0001154 та незаконну постанову слідчого цього ж слідчого відділу Мацишин А.В. про закриття кримінального провадження від 01 жовтня 2017 року № 0001529 за фактом розбиття вікон його квартири невідомими особами.

Ухвалою Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року у справі № 227/1311/18 вдруге було скасовано незаконну постанову слідчого СВ Добропільского відділення поліції Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 09 березня 2018 року про закриття кримінального провадження від 01 жовтня 2017 року № 0001529.

Ухвалою Добропільского міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року у справі № 227/3892/18 провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Добропільского відділення поліції Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. та постанову про закриття кримінального провадження № 0000423 від 26 березня 2018 року за фактом розбиття вікон його квартири невідомими особами закрито, оскільки прокурором Загубигорілко М.А. суду та йому було надано постанову від 10 вересня 2018 року про скасування оскаржуваної постанови слідчого Машарової В.А. про закриття кримінального провадження.

Вважає, що цими судовими рішеннями неодноразово було встановлено факти неповного та неефективного досудового розслідування, а прийняті за його результатами рішення про неодноразове закриття кримінальних проваджень визнано незаконними та необґрунтованими.

Незважаючи на неодноразові судові рішення, які ухвалювалися на його користь, з боку посадових (службових) осіб Добропільского відділення поліції Покровського ВП ГУНП Донецької області продовжувалась протиправна діяльність та бездіяльність, що завдало йому матеріальних збитків, душевних страждань, переживань та побоювання за своє життя, тому що до цього часу винних осіб не виявлено та вони не понесли покарання.

Вважає, що рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області, якими неодноразово скасовувались незаконні постанови слідчих, вказують та підтверджують факт порушення його законних прав як потерпілого, вказують на порушення вимог статті 19 Конституції України, вимог та положень КПК України уповноваженими особами Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області.

Посилаючись на те, що неправомірними діями та неправомірною бездіяльністю порушено його абсолютне право на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність службових та посадових осіб органів державної влади, грубо порушено його законне право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади держави Україна в частині правомірності та добросовісності та інших особистих немайнових прав, йому завдано значної моральної та матеріальної шкоди.

Завдана йому незаконною бездіяльністю НПУ моральна шкода полягає у порушенні його прав, марнуванні його дорогоцінного часу, який він змушений був витрачати на оскарження неправомірних дій (бездіяльності) посадових осіб НПУ і таким чином зобов`язати їх діяти виключно в рамках Закону. Під впливом цих неправомірних дій він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Порушення його прав та необхідність вжиття заходів для їх захисту він сприйняв та сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, відчув та відчуває себе приниженим та морально подавленим. Для відновлення своїх прав вимушений звертатись до суду, що вимагає додаткових витрат його дорогоцінного часу і вчинення додаткових зусиль. Більше того, безвідповідальність та безкарність посадових осіб НПУ, які ігнорують закон та його права, свідчать про моральне та психологічне насилля над ним, а неефективна та неправомірна діяльність посадових осіб НПУ привела до матеріальних втрат, до глибоких моральних страждань, стурбованості та тривоги через те, що кримінальні провадження , у зв`язку з їх необґрунтованим закриттям тривають довго, що викликає психічне напруження у зв`язку з невизначеністю і побоюванням за власну безпеку та безпеку його майна, глибоке відчуття несправедливості, викликане бездіяльністю органів досудового розслідування та постановленням незаконних рішень.

Вважає, що має право на компенсацію матеріальної шкоди, спричиненої неправомірною бездіяльністю осіб, які недобросовісно виконували свої службові обов`язки та діяли з порушенням його цивільних прав, а саме:

- поновлюючи розбиті вікна він відповідно до товарних чеків поніс витрати у сумі 2 200 грн. на придбання нових склопакетів;

- компенсацію, пов`язану з відривом його від звичайних занять, яка складає 627,48 грн. у зв`язку із оскарженням ним незаконних постанов слідчих Добропільського СВ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що змушувало його виїжджати із смт. Новодонецьке до суду у м. Добропілля 04 січня 2018 року, 18 травня 2018 року, 10 вересня 2018 року.

Просив стягнути на його користь за рахунок коштів бюджету України через Державну казначейську службу України:

- 1 000 000 000 грн. моральної шкоди, спричиненої неправомірною діяльністю та неправомірною бездіяльністю посадових (службових) осіб Добропільськог ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області;

- компенсацію за відрив від звичайних занять у сумі 627,48 грн.;

- матеріальну шкоду у сумі 2 200,00 грн. (а.с. 1 - 4, а.с. 36).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 107 - 110).

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області знаходились на досудовому розслідуванні два кримінальні провадження:

- кримінальне провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, за заявою ОСОБА_1 за фактом розбиття ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 року в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами, вікна спальної кімнати;

- кримінальне провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, за заявою ОСОБА_1 за фактом розбиття ІНФОРМАЦІЯ_2 2017 року в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами, вікна спальної кімнати.

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року було закрито кримінальне провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року.

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 18 листопада 2017 року було закрито кримінальне провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року.

Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2018 року за скаргою ОСОБА_1 постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року та постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 18 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року були скасовані, оскільки вказані постанови були прийняті без всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи (а.с. 5 - 6).

Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року за заявою ОСОБА_1 була скасована постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 09 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року. Причиною скасування постанови стало не повне з`ясування всіх обставин вчинення злочину, які мають значення для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування(а.с. 7).

В вересні 2018 року ОСОБА_1 звертався до суду зі скаргою на бездіяльність та рішення слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Машарової В.А. від 30 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000423 від 26 березня 2018 року. Провадження у справі було закрито у зв`язку з самостійним скасуванням прокурором в порядку частини другої статті 305 КПК України вказаної постанови слідчого від 30 квітня 2018 року, що підтверджується ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року та постановою прокурора від 10 вересня 2018 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000423 (а.с. 8 - 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди, незаконності чи протиправності дій слідчих СВ Добропільського ВП, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач. Ухвали слідчих суддів свідчать лише про факт оскарження позивачем ОСОБА_1 дій слідчого в частині прийняття ним рішення про закриття кримінального провадження і є нічим іншим як реалізація ОСОБА_1 оспорювання процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України та не є безумовним доказом незаконності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статей 1176, 1174 ЦК України. Зі змісту ухвал слідчих суддів від 04 січня 2018 року, 18 травня 2018 року, 10 вересня 2018 року не вбачається, що при розгляді скарг ОСОБА_1 дії чи бездіяльність слідчих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнавалися протиправними чи незаконними. З вказаних ухвал слідчих суддів вбачається, що слідчі судді прийшли до висновку про те, що слідчими не було вжито достатніх заходів для встановлення осіб, причетних до вказаної події, для з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу злочину, а також для встановлення об`єктивної істини по справі. Тобто в ухвалах слідчих суддів при скасуванні постанов про закриття кримінального провадження вказувалося на передчасність висновків слідчих та необхідність проведення додаткових слідчих дій, однак не встановлювалась протиправність дій органу досудового розслідування. Сам факт скасування постанови слідчого, який відповідно до частини п`ятої статті 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та задоволення скарги ОСОБА_1 не свідчить про протиправність дій слідчого та завдання моральної шкоди позивачу, не створює підстав для її відшкодування, враховуючи, що права та інтереси позивача слідчим суддею відповідною ухвалою були поновлені. Статтею 303 КПК України передбачено право оскарження до слідчого судді дій чи бездіяльності слідчого або прокурора. Саме у такій формі здійснюється судовий контроль у цих правовідносинах. Реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Взагалі, незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які можуть бути ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Суд вважає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували незаконність дій слідчих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , не довів передбачених статтями 1167, 1174 ЦК України підстав для відшкодування йому моральної шкоди, що відповідно до статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для відшкодування позивачу матеріальної шкоди за рахунок держави не вбачається, оскільки станом на день розгляду справи у суді особи, які причетні до розбиття вікон позивачу 15 липня 2017 року, 30 вересня 2017 року, 26 березня 2018 року не встановлені і досудове розслідування за вказаними фактами триває. Рішень про закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати органом досудового розслідування, слідчими не приймалось.

Звертаючись до суду зі скаргами на постанови слідчих органу досудового розслідування, заявник ОСОБА_1 реалізовував своє право, як потерпілий, на оскарження до слідчого судді постанов слідчих органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження, що передбачено статтями 56, 303 КПК України. Витрати, пов`язані із участю потерпілих у кримінальному провадженні, залученням та участю перекладачів для перекладу показань підозрюваного, обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільного відповідача, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 122 КПК України). Оскільки позивач фактично ставить питання щодо компенсації йому процесуальних витрат у кримінальному провадженні, його вимоги про стягнення на його користь за рахунок коштів державного бюджету України компенсації за відрив від звичайних занять, внаслідок необхідності прибувати до суду з метою розгляду його скарг у суді, задоволенню в порядку цивільного судочинства не підлягають, вказане питання вирішується в порядку, визначеному Кримінальним процесуальним кодексом України (а.с. 107 - 110).

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про стягнення на його користь за рахунок коштів бюджету України через Державну казначейську службу України 1 000 000 000 грн. компенсації моральної шкоди, спричиненої неправомірною діяльністю посадових (службових) осіб НПУ, яка полягає у порушенні його прав через винесення незаконних постанов у кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скасовані судом постанови слідчих НПУ Машарової та Мацишин, оскарження яких передбачено статтями 303 - 308 КПК України, було винесено з порушенням вимог статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з грубим порушенням імперативних положень КПК України.

Винесення незаконних постанов про закриття кримінальних проваджень, які були скасовані судом як незаконні, привело до порушення його прав споживача на доброякісні послуги з боку держави та посадових осіб, які діють від імені держави, до приниження його честі та гідності, душевних страждань, до порушення його абсолютного права на правомірну, добросовісну та кваліфіковану діяльність службових та посадових осіб органів державної влади та інших особистих немайнових прав.

Внаслідок винесення слідчими НПУ незаконних постанов порушені його права, як потерпілого, на проведення об`єктивного та всебічного розслідування у кримінальному провадженні з подальшою реалізацією його права на доступ до справедливого суду, яке встановлене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, щодо притягнення винних до справедливої відповідальності.

Суд першої інстанції не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню - статті 56 Конституції України, статті 1174 ЦК України, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову у позові.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1435цс17 від 27 вересня 2017 року, відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично поклали на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу порушення його права, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені Конституцією України (стаття 56 Конституції України).

Верховний Суд України вказав, що суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу моральної шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію (постанова від 27 вересня 2017 року у справі № 6-1435цс17).

Правова презумпція - передбачене законом правило (нетиповий нормативний припис), за яким на підставі встановлення певного факту чи фактичного складу виключається необхідність доказування та вважається таким, що існує інший факт (фактичний склад). Тобто, саме відповідач повинен довести відсутність своєї вини в тому, що внаслідок порушення ним прав позивача, в тому числі і особистих немайнових прав у відповідності до Конституції та Законів України, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з правопорушника, тобто відсутня презумпція спричинення моральної шкоди бездіяльністю.

Прямих доказів протилежного відповідач не надав та й надати не може. Умовою відповідальності за заподіяння моральної шкоди є протиправність поведінки, невиконання або неналежне виконання юридичного обов`язку, встановленого нормою права.

Відповідно до форм юридичних обов`язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною дією розуміють поведінку, що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю - невчинення особою дій, які вона була зобов`язана за законом вчинити.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на Державу.

Правові висновки щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 686/20012/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, які суд першої інстанції не застосував.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав: "Виходячи з аналізу норми cт. 1174 ЦК України, для наявності підстав для зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вказаної статті потрібна наявність незаконного рішення". "Але на думку суду, ухвали слідчих суддів свідчать лише про факт оскарження позивачем ОСОБА_1 дій слідчого в частині прийняття ним рішення про закриття кримінального провадження, і є нічим іншим як реалізація ОСОБА_1 оспорювання процесуальної діяльності слідчого, в порядку статей 303-308 КПК України, і не є безумовним доказом незаконності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176, 1174 ЦК України, як помилково вважає ОСОБА_1 "

Тобто, суд умисно нав`язує таким чином думку про те, що слідчі НПУ, котрі безпідставно виносили незаконні постанови про закриття кримінальних проваджень, діяли законно та не порушували вимоги статей 19, 68 Конституції України, не порушували вимоги статей 2, 25 КПК України.

Зауважує, що чинне законодавство держави Україна і слово Закон не передбачає інших підстав для скасування рішення слідчого ніж через його незаконність та протиправність, оскільки законні та правомірні постанови (рішення) слідчого в державі Україна скасуванню не підлягають. То ж суд скасовував виключно незаконні постанови слідчих НПУ.

Враховуючи презумпцію статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, можна стверджувати, що факт порушення його прав доведено в суді та зафіксовано ухвалами слідчих суддів і саме цей факт і є доказом спричинення йому моральної шкоди в понятті презумпції статті 41 Конвенції та з урахуванням судової практики ЄСПЛ.

Відповідно до презумпції завдавача шкоди, позивач не повинен доводити вину відповідачів у своїх душевних стражданнях внаслідок порушення своїх прав як підставу для стягнення моральної шкоди, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Відповідач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що його незаконними діями, позивачу моральної шкоди не спричинено.

Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини (а.с. 117 - 119).

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 15 січня 2020 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 137 - 139).

Копії апеляційної скарги позивача представниками відповідача - ГУНП в Донецькій області, Державною казначейською службою України отримані відповідно 25 січня 2020 року та 24 січня 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 158, а.с. 167).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивача представник відповідача - ГУНП у Донецькій області просить апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначає, що ОСОБА_1 не відноситься до осіб, які мають право на відшкодування шкоди відповідно до норм спеціального законодавства за спірними правовідносинами, а саме Закону № 266/94-ВР та Положення № 6/5/3/41, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Позивач просить стягнути моральну шкоду в результаті неправомірної діяльності та неправомірної бездіяльності посадових осіб відповідача, однак на відміну від вимог законодавства не зазначає жодних фактичних обставин спричинення йому моральних або фізичних страждань, не надає жодного доказу того, що йому дана шкода спричинена і що відповідач є винним у спричиненні позивачу шкоди. Позивач не обґрунтовує з яких міркувань він вважає, що на його користь необхідно стягнути саме 1 000 000 000 грн., яким чином він її розраховував. Тобто, ні в позовній заяві, ні в доказах, наданих до неї, позивач не підтверджує факт завдання йому шкоди і тому позов є необґрунтованим, безпідставним та задоволенню не підлягає (а.с. 152 - 155).

Письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача представником відповідача - Державною казначейською службою України на час розгляду справи не наданий.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року справа була призначена до розгляду у судовому засіданні на 12 лютого 2020 року (а.с. 159 - 160).

В судове засідання апеляційного суду 12 лютого 2020 року сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення про розгляд справи 12 лютого 2020 року отримав 05 лютого 2020 року, представники відповідача: ГУНП у Донецькій області - 06 лютого 2020 року, Державна казначейська служба України - 07 лютого 2020 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 175, а.с. 176, а.с. 177).

03 лютого 2020 року від позивача ОСОБА_1 на електронну адресу Донецького апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи 12 лютого 2020 року без його участі (а.с. 165 - 166).

07 лютого 2020 року до апеляційного суду надійшла заява представника ГУНП у Донецькій області про розгляд справи 12 лютого 2020 року у відсутність представника ГУНП у Донецькій області (а.с. 173).

Державна казначейська служба України причини неявки представника у судове засідання не повідомила, і відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України вважається, що представник Державної казначейської служби України не з`явився в судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області знаходиться на досудовому розслідуванні два кримінальні провадження:

- кримінальне провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, за заявою ОСОБА_1 за фактом розбиття ІНФОРМАЦІЯ_1 2017 року в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами, вікна спальної кімнати;

- кримінальне провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 194 КК України, за заявою ОСОБА_1 за фактом розбиття ІНФОРМАЦІЯ_2 2017 року в його квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , невідомими особами, вікна спальної кімнати.

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року було закрито кримінальне провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року за статтею 194 частиною 1 КК України за фактом розбиття ОСОБА_1 15 липня 2017 року приблизно о 04:00 год. вікна спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що в діях невідомих осіб відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, оскільки розмір заподіяної шкоди не перевищує 400 000,00 грн.

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 18 листопада 2017 року було закрито кримінальне провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року за статтею 194 частиною 1 КК України за фактом розбиття ОСОБА_1 30 вересня 2017 року приблизно о 04:00 год. вікна спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що в діях невідомих осіб відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, оскільки розмір заподіяної шкоди не перевищує 400 000,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2018 року за скаргою ОСОБА_1 постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року та постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП Донецької області Мацишин А.В. від 18 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року були скасовані, оскільки були прийняті без всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи (а.с. 5 - 6).

Постановою слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мацишин А.В. від 09 березня 2018 року було закрито кримінальне провадження №0001529 від 01 жовтня 2017 року за статтею 194 частиною 1 КК України за фактом розбиття ОСОБА_1 30 вересня 2017 року приблизно о 04:00 год. вікна спальної кімнати за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що в діях невідомих осіб відсутня об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 194 КК України, оскільки розмір заподіяної шкоди не перевищує 400 000,00 грн., а також у зв`язку з тим, що дії невстановленої особи не можна кваліфікувати як хуліганські, оскільки об`єктом хуліганства є громадський порядок, порушення якого не було встановлено під час опитування мешканців даного та навколишнього будинків.

Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року за заявою ОСОБА_1 була скасована постанова слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мацишин А.В. від 09 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року. Причиною скасування постанови є не повне з`ясування всіх обставин вчинення злочину, які мають значення для повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування(а.с. 7).

30 квітня 2018 року слідчим СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Машаровою В.А. закрито кримінальне провадження № 0000423 від 26 березня 2018 року за фактом пошкодження майна ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність та рішення слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Машарової В.А. від 30 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000423 від 26 березня 2018 року. Ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 вересня 2018 року у справі № 227/3892/18 провадження за скаргою ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із скасуванням 10 вересня 2018 року вказаної постанови слідчого прокурором в порядку частини другої статті 305 КПК України (а.с. 8 - 9).

Зазначені встановлені судом першої інстанції обставини жодною із сторін по справі не оспорюються.

Вказані ухвали слідчих суддів, на думку позивача, встановили факт незаконності дій слідчих, які проводили досудове розслідування щодо вчинення кримінальних правопорушень відносно ОСОБА_1 , як потерпілого, постанов про закриття кримінальних проваджень, тобто встановили факт протиправних дій та бездіяльності слідчих органу досудового розслідування, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Оскільки у цій справі підставою для відшкодування шкоди позивач зазначає бездіяльність слідчих органу досудового розслідування щодо невжиття заходів всебічного та повного розслідування кримінальної справи, то спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України відсутні.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач.

Обставини справи свідчать про те, що оскарження позивачем ОСОБА_1 до суду постанов слідчих органу досудового розслідування про закриття кримінальних проваджень свідчить про реалізацію ним права на оскарження процесуальної діяльності слідчого в порядку статей 303-308 КПК України і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до статті 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 11) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Згідно ухвали слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2018 року у справі № 227/4034/17, скасовуючи постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Машарової В.А. від 31 жовтня 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001154 від 26 серпня 2017 року та постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мацишин А.В. від 18 листопада 2017 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року, слідчий суддя виходив з того, що під час здійснення досудового розслідування слідчими не було вжито достатніх заходів для встановлення осіб, причетних до розбиття вікон ОСОБА_1 , зокрема не було опитано мешканців прилеглих до місця події будинків та гуртожитку, також не було надано оцінки діям невідомих щодо можливої наявності в їх діях ознак злочину, передбаченого статтею 296 КК України, тобто хуліганства, оскільки не з`ясовані мотиви дій вказаних осіб; розслідування здійснювалося лише з позиції умисного пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах; в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази відмови ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від дачі показань, зокрема протоколів із фіксуванням такої відмови з наведенням відповідних підстав для цього, передбачених статтями 65, 66 КПК України. Слідчий суддя зазначив, що при новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо встановлення особи, причетної до розбиття вікон ОСОБА_1 , з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, допиту усіх можливих свідків події, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника, в тому числі щодо наявності в діях невідомих ознак складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України (а.с. 5 - 6).

Згідно ухвали слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 18 травня 2018 року у справі № 227/1311/18, скасовуючи постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Мацишин А.В. від 09 березня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0001529 від 01 жовтня 2017 року, слідчий суддя виходив з того, що під час здійснення досудового розслідування слідчим не було вжито достатніх заходів для встановлення осіб, причетних до розбиття вікон ОСОБА_1 , зокрема не було опитано мешканців прилеглих до місця події будинків та гуртожитку; в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази відмови ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від дачі показань, зокрема протоколів із фіксуванням такої відмови з наведенням відповідних підстав для цього, передбачених статтями 65, 66 КПК України, а рапорт помічника о/у ОСОБА_10 таким доказом не є. Слідчий суддя зазначив, що при новому розслідуванні належить виконати необхідні слідчі дії щодо встановлення особи, причетної до розбиття вікон ОСОБА_1 , з`ясування обставин про наявність чи відсутність складу (події) злочину, в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі, допиту усіх можливих свідків події, і в залежності від встановленого прийняти законне та обґрунтоване рішення щодо подальшого провадження у справі, яке у будь-якому випадку має бути належним чином обґрунтованим з всебічним аналізом фактичних обставин справи та доводів заявника, в тому числі щодо наявності в діях невідомих ознак складу злочину, передбаченого частиною 1 статті 296 КК України (а.с. 7).

Згідно постанови прокурора Добропільського відділу Костянтинівської місцевої прокуратури Загубигорілко М.А. від 10 вересня 2018 року скасовано постанову слідчого СВ Добропільського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області Машарової В.А. від 30 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000423 за частиною 1 статті 194 КК України з тих підстав, що слідчий в постанові про закриття кримінального провадження послався на довідку про вартість склопакету, надану приватним підприємцем, проте до матеріалів кримінального провадження долучено копію товарного чеку про вартість одного склопакету 1 000 грн., крім того, кримінальне правопорушення вчинено 26 березня 2018 року, а товарний чек наданий 25 жовтня 2017 року (а.с. 9).

Тобто, постанови слідчих органу досудового розслідування про закриття зазначених кримінальних провадження, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, скасовувалися слідчими суддями та прокурором через передчасність висновків слідчих та необхідність проведення додаткових слідчих дій.

Рішення про визнання протиправною бездіяльності слідчих органу досудового розслідування під час досудового розслідування за кримінальними провадженнями №0001154 від 26 серпня 2017 року, № 0001529 від 01 жовтня 2017 року, №0000423 за частиною 1 статті 194 КК України компетентними органами не приймалося.

Отже, протиправна бездіяльність органів досудового слідства не доведена.

Сам по собі факт закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування, які не є неправомірними в розумінні закону та не можуть бути підставою для відшкодування шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17, в якій суд вказав, що сам факт закриття кримінального провадження у справі за відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Факт скасування постанови про закриття кримінального провадження та задоволення скарги ОСОБА_1 з підстав необхідності здійснити додаткові слідчі дії в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі не свідчить про протиправність дій слідчого органу досудового розслідування та його бездіяльність та завдання позивачу моральної шкоди, враховуючи, що права та інтереси позивача, як потерпілого, який звернувся зі скаргою, слідчим суддею відповідними ухвалами були поновлені.

Реалізація ж позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Лише незгода позивача з прийнятими слідчими процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідних кримінальних проваджень.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовим висновкам Верховного Суду, які викладені у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17, від 11 вересня 2019 року у справі № 243/2749/16-ц.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ним не встановлено дій з боку слідчих ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , чиї дії були оскаржені, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин норм статті 56 Конституції України, статті 1174 ЦК України є необґрунтованими. Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції до спірних правовідносин правових висновків щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України, викладених у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №686/20012/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 199/6713/14-ц, від 25 липня 2018 року у справі № 638/6944/16-ц, від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17, не впливають на висновки суду, оскільки зазначені правові висновки стосуються застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України взагалі, а не конкретно застосування цих норм права щодо дій слідчих органу досудового розслідування, зокрема, про закриття кримінального провадження, які були скасовані внаслідок судового контролю за скаргами потерпілого, та лише з причин передчасності прийняття таких рішень.

Будь-які доводи щодо рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог провідшкодування матеріальної шкоди в розмірі 2 200,00 грн. та компенсації за відрив від звичайних занять у сумі 627,48 грн. позивачем в апеляційній скарзі не наведені. В апеляційній скарзі він просить лише ухвалити нове рішення про стягнення на його користь компенсації моральної шкоди у сумі 1 000 000 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку наданим позивачем доказам, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 лютого 2020 року.

Головуючий суддя: Л.І. Соломаха

Судді: О.Д. Канурна

Ю.М. Мальований