ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 лютого 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6566/19

Головуючий у першій інстанції - Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/256/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області - Бондар Надії Сергіївни, Центрального відділу державної виконавчої служби м.Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області,

стягувач: Кредитна спілка «Аккорд»,

дата та місце складання повного тексту ухвали: 23 листопада 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2019 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання бездіяльності головного державного виконавця Центрального ВДВС м.Вінниця Бондар Н.С., що полягає у неповерненні стягувачу виконавчого документа без прийняття до виконання, неправомірною; зобов`язання Центрального ВДВС м.Вінниця скасувати всі заходи примусового виконання вжиті у ВП №59363449; зобов`язання головного державного виконавця Центрального ВДВС м.Вінниця Бондар Н.С. повернути стягувачу виконавчий лист, виданий Новозаводським районним судом м.Чернігова 12 листопада 2012 року, за справою №6/2515/6381/12, провадження №2/2515/980/2012, без прийняття до виконання.

Скарга мотивована тим, що на виконанні в Центральному відділі ДВС м.Вінниця знаходиться виконавче провадження ВП №59363449, відкрите згідно із постановою головного державного виконавця Бондар Н.С. від 30 червня 2019 року за заявою КС «Аккорд» про примусове виконання на підставі виконавчого листа №2/2515/980, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова 12 листопада 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Аккорд» заборгованості у сумі 21998 грн 45 коп. При поданні заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем було невірно вказано адресу боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , хоча заявник ніколи не проживав, не був зареєстрований, не відвідував помешкання за вказаною адресою та не має жодного відношення до вказаної адреси, при цьому у виконавчому листі зазначена адреса АДРЕСА_2 , що відповідає дійсній адресі. Також державним виконавцем не прийнято до уваги, що у виконавчому листі не зазначено номер справи і провадження. На думку ОСОБА_1 , державним виконавцем не дотримано формулювання резолютивної частини рішення, яка передбачає заходи примусового виконання. Також боржник зазначає, що строк пред`явлення виконавчого листа до виконання минув ще у 2017 році.

Боржник крім того зазначає, що у матеріалах виконавчого провадження не виявлено підтвердження сплати стягувачем авансового внеску, тому виконавчий лист мав бути повернутим стягувачу.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив з того, що державним виконавцем правомірно відкрито провадження щодо боржника ОСОБА_1 та направлено копію постанови про відкриття виконавчого провадження за адресою вказаною в заяві стягувача. При цьому строк пред`явлення виконавчого листа до виконання заявником не пропущено. Також, боржник після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження мав можливість надати підтверджуючі документи щодо фактичного місця проживання та заявити клопотання про передачу виконавчого провадження до органу виконавчої служби за фактичним місцем проживання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Пейчева С.Д. звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність, необґрунтованість, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та скаргу ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи, які на думку ОСОБА_1 та його представника, неповно з`ясовані судом першої інстанції, та що ухвалу винесено на основі припущень.

На думку особи, яка подає апеляційну скаргу, судом не встановлено зв`язку між фактом зняття особи з реєстрації і тим, що він ніколи не проживав у м.Вінниця, при цьому не встановлено який саме скрін паспорту було надано на огляд суду, не долучено його до матеріалів справи.

Не погоджується боржник з посиланням суду на ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на час вчинення виконавчих дій, оскільки мова йде про місце вчинення виконавчих дій, а не про відкриття виконавчого провадження, у даному випадку орган виконавчої служби не мав права відкривати виконавче провадження.

На думку ОСОБА_1 суд прийшов до хибної думки стосовно того, які права мав заявник чи його представник після ознайомлення із виконавчим провадженням, оскільки на обсяг його прав, закріплених законом нічого не впливає і він може реалізувати їх у будь-який час, а щодо виявлених порушень з моменту відкриття виконавчого провадження та зазначення недостовірної інформації щодо себе - має право оскаржувати будь-які незаконні дії, якими і є дії відповідачів.

Від представника КС «Аккорд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій стягувач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до того, що 27 вересня 2016 року державним виконавцем Білоцерківського МВДВС ГТУЮ у Київській обл. винесено постанову про повернення виконавчого документа без виконання в порядку п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», що в свою чергу перервало строк пред`явлення такого документа до виконання з дня його повернення.

Також представник зазначає, що 06 червня 2013 року Новозаводським районним судом м.Чернігова було задоволено подання державного виконавця про оголошення в розшук боржника ОСОБА_1 , оскільки на той час останній вибув з адреси реєстрації та в подальшому 15 грудня 2014 року Новозаводським ВДВС Чернігівського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа №2/2515/980 в порядку п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку з тим, що боржника не знайдено протягом року. Зазначена ж у заяві про відкриття виконавчого провадження інформація про адресу була отримана з власних джерел в результаті внутрішньої перевірки. Не погоджується представник стягувача і з доводами щодо несплати авансового внеску, оскільки не вважає, що це є обов`язком.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника адвоката Пейчевої С.Д., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву стягувача КС «Аккорд» на апеляційну скаргу, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Вінниця Головного ТУЮ у Вінницькій обл. перебуває виконавче провадження №59363449 з примусового виконання виконавчого документа №2/2515/980/2012, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова 12 листопада 2012 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Аккорд» заборгованості в сумі 21998 грн 45 коп. (а.с.9, 52-53).

На підставі заяви представника КС «Аккорд» від 24 травня 2019 року (а.с.8, 51), яка зареєстрована в ДВС 14 червня 2019 року, головним державним виконавцем Центрального ВДВС м.Вінниця Бондар Н.С. 30 червня 2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59363449 (а.с.6).

Постанова про відкриття виконавчого провадження 30 червня 2019 року була направлена стягувачу та боржнику (а.с.7).

Також постановою державного виконавця від 30 червня 2019 року в даному виконавчому провадженні з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір (а.с.11, 54).

Постановою державного виконавця в ВП №59363449 від 17 липня 2019 року звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 24367 грн 29 коп. (а.с.55-56).

Також в матеріалах справи наявна копія паспорту ОСОБА_1 з якого вбачається, що боржник з 27 лютого 2016 року зареєстрований в АДРЕСА_2 (а.с.57).

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Також згідно частин 2 та 3 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно п.5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року, який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, а згідно ст.12 даного Закону виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років, у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю у повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно ч.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження направлялась боржнику за зазначеною в заяві стягувачем адресою, де він фактично проживав за твердженням КС «Аккорд» - квартира АДРЕСА_1 . Крім того, представник стягувача у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що адреса проживання була встановлена з власних джерел. Також заявником надано копію ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 червня 2013 року, якою оголошено розшук боржника ОСОБА_1

Державними виконавцями неодноразово здійснювались виконавчі дії направлені на стягнення 21998 грн 45 коп. заборгованості ОСОБА_1 перед КС «Аккорд», однак виконавчий лист повертався без виконання про що свідчать відповідні відмітки.

Враховуючи викладене, державним виконавцем обґрунтовано проводились дії, направлені на примусове виконання судового рішення, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість скарги.

Доводи апеляційної скарги, що судом не встановлено зв`язку між фактом зняття особи з реєстрації і тим, що він ніколи не проживав у м.Вінниця, при цьому не встановлено який саме скрін паспорту було надано на огляд суду, не долучено його до матеріалів справи, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки доказів того, що рішення, дії державного виконавця були прийняті або вчинені з порушенням закону, з перевищенням повноважень державного виконавця і що права заявника були при цьому порушені, суду надані не були. Відкриття провадження не за місцем реєстрації місця проживання ОСОБА_1 не позбавляє право сторони виконавчого провадження користуватися своїми правами, передбаченими Законом України «Про виконавче провадження».

Більш того, матеріали справи не містять будь-яких доказів про вчинення дій, спрямованих ОСОБА_1 на виконання рішення суду про стягнення боргу на користь КС «Аккорд».

Інші доводи ОСОБА_1 та його представника зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та їх суб`єктивного тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, №76943/11, §123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, із урахуванням встановлених обставин обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, ухвалу Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 листопада 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 лютого 2020 року.

Головуючий: Судді: