Справа № 712/2-6814/2011
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Васильчука Андрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 лютого 2012 року (у складі судді Івашковича І.І.) за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Банк) звернувся до суду з позовом у жовтні 2011 р.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №014/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. у сумі 222 533,05 грн. і вирішити питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування позовних вимог указав, що 22.12.2006 р. між Банком і ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/4079/74/31043, відповідно до умов якого позичальнику був наданий кредит у сумі 20 000 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 22 грудня 2026 р. із сплатою 14% річних за користування кредитними коштами.

На забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір поруки №014/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. із поручителем ОСОБА_3 та договір поруки №014/4079/74/31043-1 від 27.10.2009 р. - із поручителем ОСОБА_1 . Відповідно до умов указаних договорів поруки, поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником узятих на себе зобов`язань.

Банком були виконані належним чином свої зобов`язання згідно з умовами укладеного кредитного договору, натомість позичальник ухиляється від належного виконання своїх зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 27.09.2011 р. склала 27 908,73 доларів США, що еквівалентно 222 533,05 грн.

Невиконання боржником і поручителями обов`язку щодо повернення кредитних коштів завдало Банку матеріальних збитків, які підлягають відшкодуванню.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29 лютого 2012 р. позов задоволено:стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Банку 222 533,05 грн. заборгованості за кредитним договором №014/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. і вирішено питання розподілу судових витрат.

Адвокат Васильчук А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення у частині стягнення із ОСОБА_1 кредитної заборгованості та суми судових витрат і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Банку в задоволенні позову в частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 суми кредитної заборгованості та судових витрат. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-кредитором і боржником було змінено основне зобов`язання шляхом проведення реструктуризації кредитної заборгованості, внаслідок якої було збільшено обсяг відповідальності поручителя, останнім не було надано згоди на проведення реструктуризації, а відтак порука є припиненою;

-договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється. Боржник перестав виконувати взяті на себе зобов`язання із 15.11.2009 р. і саме з цієї дати в Банку виникло право звернутися до позичальника та поручителів із вимогою про дострокове стягнення заборгованості. Банк звернувся до суду з позовом у листопаді 2011 р., тобто через два роки з моменту, коли йому стало відомо про порушення його майнових прав, відтак апелянт вважає, що шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя необхідно обраховувати з 15.11.2009 р.;

-апелянт вважає, що позивачем пропущено шестимісячний строк для пред`явлення вимог до поручителя, а відтак у силу припису ч.4 ст.559 ЦК України порука є припиненою.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Банк просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності рішення суду першої інстанції і необґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення - скасуванню, із таких мотивів.

Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком через неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до кредитного договору №0I4/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. ОСОБА_2 було надано кредит у сумі 20 000 доларів США терміном до 22 грудня 2026 р. зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами. Кредитні кошти надавалися на споживчі цілі. На забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором було укладено: договір поруки №014/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. із поручителем ОСОБА_3 та договір поруки №014/4079/74/31043-1 від 27.10.2009 р. із поручителем ОСОБА_1 . Відповідно до умов указаних договорів поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання позичальником узятих на себе зобов`язань.

Банк виконав узяті на себе зобов`язання згідно з умовами кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером №9/74/31046 від 19.01.2007 р.

Позичальник зі свого боку умови кредитного договору (п.5.1.) не виконав. Він ухиляється від узятих на себе зобов`язань згідно з умовами кредитного договору. Банком направлялася позичальнику вимога про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором №56-1/13-1014 від 18.02.2010 р., а поручителям - вимога №56-1/13-1012 від 18.02.2010 р. та №56-1/13-1014 від 18.02.2010 р., які залишилися без розгляду та реагування.

Станом на 27.09.2011 р. заборгованість ОСОБА_2 перед Банком згідно з розрахунком заборгованості складає 222533,05 грн., а саме: 176824,95 грн. - заборгованість за кредитом; 23492,62 грн. - заборгованість за відсотками; 2066,36 грн. - пеня за кредит; 20149,13 грн. - пеня по відсотках.

У зв`язку із забезпеченням кредитного зобов`язання договором поруки сума заборгованості з відповідачів підлягає стягненню солідарно.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Умовами договору поруки сторони погодили, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами (дата договору) і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань у повному обсязі (п.5.1.).

Тобто, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а наявний у договорі п.5.1, яким установлено, що договір поруки діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором, не може вважатися строком його дії, оскільки не відповідає змісту статей 251, 252 ЦК України, де визначено, що настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається саме календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Аналіз частини четвертої статті 559 ЦК України дає підстави для висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття «строк чинності поруки» повинне розглядатися як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Як видно з матеріалів справи, Банк надіслав претензію до поручителя 18.02.2010 р. (а.с.28) і встановив, що поручитель зобов`язаний у 30-ти денний термін повернути в повному обсязі отримані кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами за фактичний (неоплачений) період. Відомостей про те, коли поручитель отримав указану вимогу матеріали справи не містять.

Відтак шестимісячний строк для пред`явлення вимоги до поручителя належить відраховувати з 19.03.2010 р., тобто Банк мав звернутися до поручителя із вимогою до суду у вересні 2010 р., натомість звернувся у жовтні 2011 р.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Банк звернувся до суду з вимогою про стягнення кредитної заборгованості з поручителя зі спливом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання, визначених частиною четвертою статті 559 ЦК України, тобто порука припинилася.

Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати, як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1,4, ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Васильчук Андрія Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. 2.Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 лютого 2012 року у частині солідарного стягнення із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Закарпатської обласної дирекції публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості по кредитному договору № 014/4079/74/31043 від 22.12.2006 р. як поручителя у сумі 222 533,05 грн. і 1820 грн. судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 відмовити. 3.Стягнути з акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. у відшкодування судового збору. 4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 5.Повне судове рішення складено 14 лютого 2020 р.

Судді: