Справа № 127/3039/20
Провадження № 22-ц/801/1915/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 рокуСправа № 127/3039/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю сторін: представника ТОВ «Кей-Колект» - Сидорчук Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/3039/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського Миколи Сергійовича про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року, яке ухвалене суддею Сичуком М.М.,

в с т а н о в и в :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до «Кей-Колект», Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського М.С. про визнання дій протиправними та скасування державної реєстрації, позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_1 посвідчується договором купівлі продажу квартири від 29 січня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В. 29 січня 2008 року та зареєстрованим в реєстрі за № 179 в реєстраційним посвідченням Вінницького ООБТІ і записано в реєстрову книгу за № 595 за реєстровим № 1709.

Квартира була передана ОСОБА_1 в іпотеку АКІБ «Укрсиббанк» для забезпечення виконання умов кредитних договорів, що підтверджується договором іпотеки від 04 лютого 2008 року та зареєстрованим в реєстрі за № 236. Позивач у даній квартирі проживає із сім`єю.

23 грудня 2019 року до її помешкання зайшли невідомі особи, які представилися працівниками ТОВ «Кей Колект», повідомили, що вони є власникам квартири.

Вподальшому ОСОБА_1 отримала інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якої вбачається, що 17 грудня 2019 року о 13 год 50 хв державний реєстратор Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловський М.С. здійснив державну реєстрацію права власності на дану квартиру за новим власником ТОВ «Кей-Колект».

Позивач вважає, що такі дії державного реєстратора є протиправними та незаконними, а державна реєстрація підлягає скасуванню, оскільки відповідачами було порушено ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», так як ОСОБА_1 не отримувала ніяких повідомлень-вимог про усунення порушення.

Договором іпотеки чітко визначено, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки здійснюється на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, окремий договір не укладався.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» позивачу ніхто не надавав висновку про оцінку предмета іпотеки.

Просила суд визнати дії державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського М.С. щодо державної реєстрації права власності за номером запису 34703456 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «Кей - Колект» протиправним. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 34703456 від 17 грудня 2019 року, який був вчинений державним реєстратором Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловським М.С. на підставі його рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру від 18 грудня 2019 року, індексний номер: 50285001.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з цим рішенням, ТОВ «Кей - Колект» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, порушено норми процесуального та матеріального права. Просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кей - Колект» вказало, що позов є необгрунтованим, оскільки реєстрація права власності на ТОВ «Кей - Колект» відповідає вимогам чинного законодавства та здійснено без порушень.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу від 29 січня 2008 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартиру під номером АДРЕСА_1 , загальна площа квартири 62,2 кв.м.

04 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «Укрсиббанк» укладено договір іпотеки про забезпечення в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за кредитними договорами № 0 від 29 січня 2008 року та № від 29 січня 2008 року. Предметом іпотеки є квартира під номером АДРЕСА_1 .

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір про відступлення прав вимог за договорами іпотеки. Відповідно до п. 1 даного договору, у зв`язку з укладеннм між Цедентом та Цесіонарієм Договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року, Цедент передає, а Цесіонарій приймає право вимоги за договорами іпотеки.

Реєстрація речових прав на вищезазначений об`єкт нерухомості за ТОВ «Кей-Колект» здійснена державним реєстратором Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловським М.С. за номером запису про право власності 34703456.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 197473722, сформованої 24 січня 2020 року, власником квартири, загальною площею 62,2 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., місцезнаходження якого: АДРЕСА_2 , являється ТОВ «Кей-Колект».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договором іпотеки чітко визначений спосіб позасудового врегулювання, який може бути здійснено виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 4.5 Договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.1. розділу 5 договору іпотеки «Застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя» сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Позасудове врегулювання здійснюється, між іншим, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (пункт 5.2.1 розділу 5 Договору іпотеки).

Як вбачається з матеріалів справи, окремого договору щодо домовленості сторін про передачу іпотечного майна у власність іпотекодержателю.

Таким чином, реєстрація права власності на ТОВ «Кей - Колект» не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07 червня 2014 року (далі - Закон № 1304-VII), протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку (п.1).

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Вказаний Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 197473722, сформованої 24 січня 2020 року, вбачається, що розмір основного зобов`язання складає 45000 дол. США (а.с.8).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що спірна квартира, загальною площею 62,2 кв.м, в АДРЕСА_2 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кей - Колект» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов договору іпотеки кредит від 04 лютого 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського М.С. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей - Колект».

На спірні квартири, які не перевищують 140 кв. метрів, використовуються як місце постійного проживання позивачами та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.

Аналогічний паровий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19).

Таким чином, за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом № 1304-VII.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону № 1304-VII.

Вказана правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справах №127/16726/17-ц (провадження № 61-39438св18) та № 607/2754/16-ц (провадження № 61-29694св18).

Таким чином, на час дії Закону № 1304-VII не може бути здійснено стягнення шляхом реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем без її згоди іпотекодавця на його відчуження.

Щодо неналежності відповідача- державного реєстратора.

Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Позивач заявив позовні вимоги також до Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського М.С., суд першої інстанції вважав останнього належним відповідачем. Проте апеляційний суд з цим висновком суду не погоджується.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у подібних з цією справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем та іпотекодержателем через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 6 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року № 826/1656/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Апеляційний суд вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи та встановлені обставини справи підтверджують, що спір у позивача є саме з ТОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивача на квартиру внаслідок дій ТОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо.

Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до державного реєстратора, яку позивач визначила співвідповідачем. Державний реєстратор (зокрема і приватний нотаріус), зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

З огляду на те, що позивач заявив позов також до неналежного співвідповідача-державного реєстратора, висновки суду першої інстанцій про задоволення позову щодо нього є помилковими.

Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

Колегія суддів, приходить до висновку, що суд першої інстанцій ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права у частині вимоги позивача до ТОВ ««Кей-Колект» і помилково задовольнив ту саму вимогу, звернуту до державного реєстратора.

Оскільки державний реєстратор, є неналежним відповідачем у справі, слід скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року в частині задоволення позову до державного реєстратора; ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до відповідача Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського М.С., в іншій частині - щодо задоволення позову до ТОВ «Кей-Колект» рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 серпня 2020 року скасувати в частині задоволення позову до Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського Миколи Сергійовича.

У цій частині ухвалити нове рішення:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Кудлаївської сільської ради Немирівського району Вінницької області Козловського Миколи Сергійовича відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Войтко Ю.Б.

Матківська М.В.