У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Київ

Справа №366/1676/17

Резолютивна частина ухвали оголошена 23 грудня 2020 року

Повний текст ухвали складено 29 грудня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

секретаря: Довгополої А.В.

учасники справи: позивач заступник керівника Києво-Святошинської місцевої покуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція»

відповідачі Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, ОСОБА_1

треті соби ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Справа №366/1676/17
№ апеляційного провадження:22-ц/824/9321/2020
Головуючий у суді першої інстанції:Баличева М.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухваленого у складі судді Баличевої М.Б. 12 квітня 2018 року у справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2017 року заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково - дослідна станція» звернувся до суду із вказаним позовом до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Новопетрівської сільської ради, визнання недійсним державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 305/2 від 30.03.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок»; визнати недійсним видані ОСОБА_4 державні акти серії ЯМ № 729151 на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером :02:102:0159 для ведення особистого селянського господарства, серії ЯЛ № 329796 на право власності на земельну ділянку площею 0,0166 га з кадастровим номером :02:102:0153 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серії ЯЛ № 329795 на право власності на земельну ділянку площею 0,1334 га з кадастровим номером :02:102:0152 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; витребувати у постійне користування ДП «Київська лісова науково - дослідна станція» з незаконного володіння ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0900 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:102:0159 вартістю 1 466, 22 грн., яка розташована в межах Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; земельну ділянку площею 0,1334 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:102:0152 вартістю 483 521, 64 грн., яка розташована в межах Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; земельну ділянку площею 0,0166 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :02:102:0153 вартістю 60 168, 36 грн., яка розташована в межах Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області; стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області судовий збір у розмірі 11 377, 34 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що Києво - Святошинською місцевою прокуратурою в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000360, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.06.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 отримала державний акт серії ЯБ № 226133 на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером :02:102:0107 для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вказаний державний акт був виданий, на підставі рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області № 97 від 23.03.2004 року. Однак, згідно листа архівного відділу Вишгородської районної державної адміністрації Київської області № 01-59/636 від 11.11.2016 року встановлено, що рішення сесії Новопетрівської сільської ради № 97 від 23.03.2004 року відсутнє. Також, згідно протоколів сесії Новопетрівської сільської ради від 23.03.2004 року та від 17.05.2004 року питання щодо затвердження проекту землеустрою та передання земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не розглядалося. Таким чином встановлено, що Новопетрівською сільською радою рішення № 97 від 23.03.2004 року про передання ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,15 га на масиві «Лазарів Сад» села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку в порушення вимог ст. ст. 40,116,118,186 ЗК України не приймалося, та державний акт видано безпідставно. В подальшому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу № 425 від 10.04.2010 року відчужила земельну ділянку з кадастровим номером :02:102:0107 у власність ОСОБА_4 про що на державному акті серії ЯБ № 226133 здійснено відмітку.

На підставі заяви ОСОБА_4 земельна ділянка з кадастровим номером :02:102:0107 було розділено на дві земельні ділянки з кадастровими номерами :02:102:0152 та :02:102:0153. ОСОБА_4 отримано державний акт серії ЯЛ № 329795 на право власності на земельну ділянку площею 0,1334 га з кадастровим номером :02:102:0152 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та державний акт серії ЯЛ № 329796 на право власності на земельну ділянку площею 0,0166 га з кадастровим номером :02:102:0153 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Новопетрівської сільської ради № 305/2 від 30.03.2012 року «Про передачу у власність земельних ділянок» передано ОСОБА_4 у власність земельну ділянку площею 0,09 га на масиві «Лазарів Сад» села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області для ведення особистого селянського господарства. На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 отримав державний акт серії ЯМ № 729151 на право власності на земельну ділянку площею 0,09 га з кадастровим номером :02:102:0159 для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до інформації наданої управлінням Держгеокадастру у Вишгородському районі листом № 1007-1010-0.3-3889/2-16 від 07.10.2016 року вартість 1 кв. м. земельної ділянки з кадастровим номером :02:102:0107 складає 362, 46 грн. Таким чином, загальна вартість земельної ділянки площею 0,15 га становить 453 690 грн. Вартість земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:102:0159 складає 16291, 30 грн. за гектар. Таким чином загальна вартість земельної ділянки площею 0,09 га становить 1 466, 22 грн. Державне підприємство «Київська лісова науково - дослідна станція», як землекористувач не надавало будь - яких погоджень на вилучення вказаної земельної ділянки.

З інформації наданої Українським державним проектним виробничим об`єднанням «Укрдержліспроект» № 299 від 22.04.2016 року та наданого ним фрагментом публічної кадастрової карти України межі земельних ділянок з кадастровими номерами :02:102:0107, :02:102:0159 накладаються на земля лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні Державного підприємства «Київська лісова науково - дослідна станція» квартал 164 Старопетрівського лісництва Державного підприємства «Київська лісова науково - дослідна станція». Таким чином, при прийнятті Новопетрівською сільською радою рішень № 305/2 від 30.03.2012 року порушені вимоги ст.ст. 20,21,57,122 ЗК України та ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року в задоволенні позову заступника керівника Києво-Святошинської прокуратури відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першим заступником прокурора Київської області подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що правовідносини у даній справі пов`язані з порушенням права постійного користування ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» на землі лісогосподарського призначення державної власності та необхідністю витребування їх з володіння особи, що не є законним власником спірного майна, а також порушенням законних інтересів держави у сфері охорони, належного захисту, раціонального використання та відтворення лісів, від імені якої у спірних правовідносинах діє Державне агентство лісових ресурсів України. За таких обставин, безпосередньо особами, що мають право на звернення до суду з даним позовом, є Державне агентство лісових ресурсів України та ДП «Київська лісова науково-дослідна станція».

Водночас, оскаржуване рішення не містить жодного висновку суду чи встановленої обставини з посиланням на відповідні докази, які б свідчили про інформованість ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» чи Державного агентства лісових ресурсів України про прийняття оскаржуваного рішення чи виготовлення державних актів на право власності на спірні земельні ділянки фізичним особам з того моменту, який суд визначив початком перебігу строку позовної давності, а саме з часу вчинення порушень. При цьому судом проігноровано те, що за обставинами справи Державне агентство лісових ресурсів України не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення спірних земельних ділянок, а в силу наданих повноважень не здійснювало видачі чи реєстрацію згаданих державних актів.

Крім того, судом безпідставно не враховано, що оскаржуваними рішеннями право постійного користування ДП «Київська лісова науково- дослідна станція» не припинялось та формально його прав не стосувалось; законному володільцю вказані рішення для виконання чи до відома не направлялись. Під час розробки землевпорядної документації розташування спірних земельних ділянок та їх межі з представниками ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не погоджувалось.

Наявні в матеріалах справи письмові документи підтверджують, що на момент отримання державних актів на право власності на спірні земельні ділянки у 2005 та 2012 роках ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» не знало та не могло знати, що розташовані у 164 кварталі землі передані у приватну власність фізичним особам, чи що останніми отримано правовстановлюючі документи на них.

Також прокурор вважає надуманим висновок суду першої інстанції про те, що ДП «Київська лісова науково-дослідна станція» та Державне агентство лісових ресурсів України в силу наділених повноважень через спеціально утворені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контроль з використанням та охороною земель, могли довідатись раніше про порушене право, оскільки останні не мають повноважень на здійснення перевірок щодо дотримання вимог земельного законодавства, а спеціально створені уповноважені органи в галузі земельних відносин, що здійснюють контроль за використанням та охороною земель, таких перевірок не здійснювали в силу відсутності інформації з цих питань.

Відповідач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві зазначає, що в 2010 році ним була придбана за договором купівлі-продажу земельна ділянка у ОСОБА_2 . З дня укладання договору купівлі-продажу і до часу звернення до суду з даним позовом минуло 7 років. За цей час на земельній ділянці збудовано житловий будинок, в якому проживає його родина з малолітніми дітьми. З моменту передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 минуло 13 років, а з моменту передачі ОСОБА_5 у власність безоплатно 0,09 га земельної ділянки минуло 5 років.

Також позивач посилається на Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини. При цьому зазначає, що незважаючи на те, що прокуратурою було обрано ОСОБА_4 як відповідача, він не є правопорушником у контексті цитати рішення Європейського суду з прав людини. Відповідач ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки площею 0,15га, яку придбав за відплатним правочином. На спірну земельну ділянку площею 0,09 га в 2011-2012 роках було виготовлено проект землеустрою з усіма необхідними погодженнями, а саме: Управлінням Держкомзему у Вишгородському районі, відділом містобудування, архітектури житлово-комунального господарства та розвитку Вишгородської районної державної адміністрації, Державною санітарно-епідеміологічною станцією, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Управлінням культури і туризму Київської обласної державної адміністрації (копія проекту додана до матеріалів справи).

Відповідач належним чином зареєстрував своє право власності на вказані земельні ділянки та відкрито володіє ними з часу набуття права власності. Намагаючись витребувати земельні ділянки у відповідача, прокуратура створює істотні негативні наслідки обставин, що відбулися у 2004 році, тільки для приватної особи, яка купила цю землю більше ніж через 7 років після її отримання третьою особою ОСОБА_2 , покладаючись на легітимність дій державних органів. Саме для запобігання таких ситуацій і був створений правовий інститут позовної давності. З огляду на те, що вимоги прокуратури про витребування земельної ділянки у ОСОБА_4 ґрунтуються виключно на оскарженні актів про передачу у власність земельних ділянок, всі позовні вимоги в цій справі прямо стосуються прав ОСОБА_4 .. Держава відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти і несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею (державою) незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право.

Належна ОСОБА_4 садиба знаходиться по АДРЕСА_1 поряд з трьома десятками таких же садиб. Відповідно до ст.78 Цивільного процесуального кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№226133, що був виданій ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,15 га у 2005 році, суміжними землекористувачами(власниками) є фізичні особи та Новопетрівська сільська рада, а не ДП «Київська лісова науково-дослідна станція.

Не є доказом відсутності рішення, за яким Новопетрівською сільською радою передавалася земельна ділянка ОСОБА_2 посилання прокуратури на той факт, що відповідно до архівних даних такого рішення сільради немає в архіві. Відповідно до довідки TOB «ТЕТІС-2007» від 14.11.2017 року, ТОВ «ТЕТІС-2007» виготовляло ОСОБА_2 технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на землю за адресою с. Нові Петрівці, масив «Лазарів сад», на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, площею 0,15 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку кадастровим номером :02:102:0107. В 2005 році технічні документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю разом з бланками державних актів на право власності на земельні ділянки передавалися на реєстрацію до управління Держкомзему у Вишгородському районі Київської області та до Товариства не поверталися (копія відповіді додана до матеріалів справи). Оскільки у складі документів із землеустрою щодо складання державних актів за вимогами законодавства обов`язково мала бути копія рішення сільради, видача ОСОБА_2 державного акта засвідчує відповідність вимогам закону тих документів, на підставі яких цей акт видавався. Видавши державний акт на спірну земельну ділянку громадянці ОСОБА_2 , держава прогарантувала, що було рішення ради, була виготовлена вся технічна документація і відсутній будь-який спір. Покупець не зобов`язаний і не має повноважень перевіряти рішення та документи, оскільки презюмується, що отримавши державний акт на земельну ділянку власник пройшов усі процедури, необхідні для його отримання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа, об`єкт приватного права, не може відповідати за помилки державних органів при складенні останніми відповідних договорів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при складанні цих договорів припустилися помилки.

Відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20 жовтня 2011 року у заяві N 9979/04 "Рисовський проти України" принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь - якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип "належного урядування" може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування добросовісному власникові.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2018 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2018 року змінено, виключено із мотивувальної частини посилання на те, що позовна давність за позовом розпочала свій перебіг 15 січня 2012 року і спливла 15 січня 2015 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 27 травня 2020 року задоволено частково касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області, постанову Апеляційного суду Київської області від 17 серпня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, Верховний Суд зазначив, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що прокурор пропустив трирічний строк на звернення до суду з дня, коли він або орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, дізнався або міг дізнатися про порушення права державної власності на спірну земельну ділянку є передчасним, оскільки суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам прокурора про те, що лісовпорядні роботи з коригуванням меж кварталів 163, 164 Старопетрівського лісництва проводились з серпня по жовтень 2014 року, прокурор звернувся до суду з позовом у травні 2017 року, а повідомлення про початок виконання будівельних робіт на спірних земельних ділянках було подано ОСОБА_4 12 лютого 2018 року.

Таким чином, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив правильність висновків суду першої інстанції, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та формально погодився із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку із спливом позовної давності.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року справу № 488/2807/17 з подібних правовідносин передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду для вирішення питання про відступлення від правової позиції, висловленої Верховним Судом України.

Передаючи справу № 488/2807/17 на розгляд Великої Палати, Верховний Суд посилався на висновок, що міститься в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) де Велика Палата Верховного Суду навела такі висновки:

«108. В силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки, ОСОБА_3, проявивши розумну обачність, могла та повинна була знати про те, що ця ділянка належить до земель лісогосподарського призначення (див. близькі за змістом висновки, висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц і від 30 травня 2018 року у справі № 469/1393/16-ц).

111. З огляду на все викладене вище загальний інтерес у контролі за використанням земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації у цій справі переважає приватний інтерес ОСОБА_3 у збереженні права на земельну ділянку. Крім того, з огляду на особливості принципів диспозитивності та змагальності у цивільному процесі України (згідно з якими сторони вільні у розпорядженні їхніми процесуальними правами, зокрема, і щодо подання зустрічного позову, а суд не має можливості розглянути не ініційовані сторонами питання) та враховуючи приписи частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України, ОСОБА_3 не позбавлена можливості заявити до власника земельної ділянки позов про відшкодування необхідних витрат на утримання та збереження останньої, здійснених з часу, з якого власникові належить право на їїповернення, а у разі здійснення поліпшень земельної ділянки, які не можуть бути відокремлені від неї без завдання їй шкоди, ? позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельної ділянки.

112. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що витребування земельної ділянки у ОСОБА_3 не порушуватиме принцип пропорційності втручання у право мирного володіння майном.

148. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно земель лісогосподарського призначення, прибережних захисних смуг, інших земель, що перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками

з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси, зокрема,

у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України), та через інші законодавчі обмеження. Заволодіння приватними особами такими ділянками всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля. Тому суди, застосовуючи критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями вказаної статті, повинні, зокрема, оцінити пропорційність такого втручання».

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) та у справі № 488/6211/14-ц (провадження № 14-235цс18), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18).

Водночас у наведених справах за аналогічних підстав та фактичних обставин Велика Палата Верховного Суду, як і Касаційний цивільний суд, не вирішувала питання додержання принципу пропорційності втручання у право мирного володіння майном особи за рішенням про витребування земельної ділянки

у придатному для використання стані шляхом знесення розташованого на ній об`єкта нерухомості (житлового будинку з господарськими будівлями

і спорудами), можливості або неможливості такого втручання за певних обставин справи, порядку такого знесення та відновлення попереднього стану земельної ділянки (зокрема, за чий рахунок), а також визначення ефективних компенсаційних механізмів відшкодування збитків добросовісного набувача від таких заходів (зокрема, в частині компенсації вартості забудови земельної ділянки).

Результати аналіз судової практики дають підстави для висновку про те, що вирішення зазначеного питання становить виключну правову проблему.

Відповідно до п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Судом апеляційної інстанції поставлено питання про зупинення апеляційного провадження до розгляду справи № 488/2807/17 Великою Палатою Верховного Суду на підставі п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України, у зв`язку з переглядом судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку.

Прокурор в судовому засіданні посилався на розсуд суду.

Інші учасники справи не заперечували проти зупинення провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши думку учасників справи, суд вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до розгляду справи № 488/2807/17 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 252 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області, ухваленого у складі судді Баличевої М.Б. 12 квітня 2018 рокуу справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Київська лісова науково-дослідна станція» до Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок- зупинити до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 488/2807/17.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна