Провадження № 2/755/1334/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву представника відповідача-1 ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію здійснених відповідачем-1 витрат у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, яка ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року була залишена без розгляду.

26 жовтня 2020 року до суду надійшла заява представника відповідача-1 ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію здійснених відповідачем-1 витрат, у якій просить суд: судові витрати загальною сумою 20 673,12 грн, які були понесені ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи № 755/19876/19, покласти на АТ «Альфа-Банк».

В обґрунтування заяви зазначає, що спір виник за ініціативою позивача та за його ініціативи був залишений без розгляду. Внаслідок такої непослідовної поведінки позивача відповідачем-1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, загальний розмір яких становить 20 673,12 грн. На підтвердження викладених у заяві обставин, долучено копії договору, акту виконаних робіт, рахунків та меморіального ордеру. Зазначається, що інші докази суми понесених відповідачем-1 судових витрат були долучені до матеріалів справи разом із клопотанням про долучення доказів від 25.06.2020 р. Вважає, що спір виник внаслідок неправильних дій позивача, пред`явлення позову до ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому, відповідно ч. 5 ст. 142, ч. 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України, такі судові витрати відповідача-1 підлягають стягненню на її користь з позивача.

Судом не убачається за необхідне викликати учасників справи в судове засідання для вирішення поданої заяви.

Вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши матеріали цивільної справи № 755/19876/19, суд дійшов наступного.

13 жовтня 2020 року за заявою представника позивача Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» - Белінського В.А. судом було постановлено ухвалу про залишення позову Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зняття з реєстраційного обліку та визнання такими, що втратили право користування майном, без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 2 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За вимог ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ч. 3 ст. 257 Цивільного процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позову без розгляду можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами судових витрат, про повернення судового збору з державного бюджету.

Убачається, що в ухвалі суду від 13 жовтня 2020 року судом вже вирішувалося питання розподілу між сторонами судових витрат, однак за відсутності у матеріалах справи всіх належних доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача-1, зокрема договору про надання правової допомоги, суд не вбачав підстав для розподілу між сторонами судових витрат, зокрема стягнення з позивача на користь відповідача-1 витрат на правову допомогу.

Щодо посилань сторони відповідача-1 на положення ч. 9 ст. 141, ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України суд дійшов таких висновків.

У відповідності до ч. 9 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Нормою ч. 5 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України передбачається, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відтак, в порядку визначеному ч. 5 ст. 142 ЦПК України можуть бути компенсовані витрати, пов`язані з розглядом справи виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Разом з тим, жодним доказом не підтверджено факт того, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими. Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивача.

Крім того, згідно з ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Встановлено, що судове рішення по справі, ухвала про залишення позову без розгляду, було постановлене судом 13 жовтня 2020 року, а заява про компенсацію здійснених відповідачем витрат надійшла до суду 26 жовтня 2020 року, тобто після спливу п`ятиденного строку після ухвалення відповідного рішення суду, при цьому відповідачем-1 заява про намір подати додаткові докази на підтвердження судових витрат не подавалася.

З огляду викладені приписи чинного законодавства, приймаючи до уваги, сформовану судову практику, враховуючи те, що питання розподілу судових витрат між сторонами вже вирішувалось ухвалою суду від 13 жовтня 2020 року, факт того, що дії позивача при поданні позову були необґрунтованими, жодним доказом не підтверджено, та стороною відповідача-1 не заявлялось про намір подати відповідну заяву, заява представника відповідача-1 ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію здійснених відповідачем-1 витрат задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 142, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви представника відповідача-1 ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про компенсацію здійснених відповідачем-1 витрат - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: