Провадження № 22-ц/801/468/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуСправа № 127/13225/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

секретар судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , поданою його представником адвокатом Сидорчук Наталією Миколаївною, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року, постановлене у складі судді Короля О. П. в м. Вінниці, повне судове рішення складено 29 листопада 2019 року,-

в с т а н о в и в:

01 червня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно, у якому ставив вимогу в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 червня 2006 року звернути стягнення на нерухоме майно, належне спадкоємцям позичальника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи позов, зазначив що 30 червня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, згідно умов яким ОСОБА_5 , отримала у позивача грошові кошти в позику у сумі 43 000 доларів США та відповідно до п. 2 якого зобов`язалась повернути позику в строк до 30 червня 2016 року. Однак у строк встановлений у договорі ОСОБА_5 зобов`язання не виконала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до п. 1. 2. договору позики за користування грошовими коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 11 % річних. За період з 30 червня 2009 року по 25 лютого 2015 року заборгованість за процентами становить 26 786, 05 доларів США.

За той же період сума 3 % річних складає 7 305, 29 доларів США.

За період з 30 червня 2009 року по 25 лютого 2015 року за ОСОБА_5 утворилась заборгованість, яка становить 77 091, 34 долари США, складається із: заборгованості за договором позики у сумі 43 000 доларів США, заборгованості за процентами у розмірі 26 786, 05 доларів США, та 3 % річних 7 305, 29 доларів США.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 260/2015 спадщину після померлої ОСОБА_5 прийняли: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте не розраховуються за боргами спадкодавця. Оскільки спадкоємцями у спадщину було прийнято квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка є не подільною, тому відповідальність спадкоємців має бути солідарною (ст. 543 ЦК України).

08 липня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги за договором позики від 30 червня 2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на загальну суму заборгованості 1 819 322, 32 грн., за умовами якого ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 липня 2019 року було замінено позивача з ОСОБА_4 на ОСОБА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року позов задоволено та ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30 червня 2009 року, що складається з : 43 000 доларів США, що еквівалентно 1 172 180, 00 грн, 26 786, 05 доларів США, що еквівалентно 730 187, 72 грн, 7 305, 29 доларів США, що еквівалентно 199 142, 20 грн, а всього 2 101 509, 93 грн звернути стягнення на нерухоме майно, належне ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , після смерті ОСОБА_5 , прийняли у спадщину квартиру АДРЕСА_1 , яка в натурі поділу не підлягає. Доведено, що за період з 30 червня 2009 року по 25 лютого 2015 року (по день її смерті) за ОСОБА_5 рахується заборгованість, яка утворилась за договором позики на загальну суму 77 091,34 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2 101 509, 93 грн. Оскільки ОСОБА_5 померла, її спадкоємці не розраховуються за наявну заборгованість, яка виникла за життя спадкодавця за договором позики, вони набули відповідне спадкове майно і відмовляються задовольнити грошові вимоги кредитора шляхом одноразового платежу, тому стягнення має бути накладено на цілу квартиру, прийняту відповідачами у спадщину.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_3 , діючи через свого представника адвоката Сидорчук Н. М., 15 січня 2020 року подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково були застосовані норми ЗУ «Про іпотеку», так як іпотечне застереження в договорі позики є нікчемним, оскільки не дотримано нотаріальної форми, яка є обов`язковою для договорів іпотеки. Крім того, стверджує, що позивачем не було надано документального підтвердження про звернення до спадкоємців з вимогою про погашення заборгованості. Зазначає, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 - 4 ст. 1281 ЦК України, позбавляється права вимоги, і як наслідок зобов`язання припиняється. Зауважує, що кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків встановлених ст. 1281 ЦК України, що згідно ч. 4 цієї статті, позбавляє його права вимоги до відповідачів. Крім того, ухвалюючи рішення суд першої інстанції послався на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у цивільній справі № 127/18501/18 від 12 листопада 2019 року, яке не набрало законної сили та встановлені ним обставини не можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї справи.

Від інших учасників справи, впродовж встановленого апеляційним судом строку, відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Справа призначалась до розгляду неодноразово, проте розгляд відкладався в зв`язку з введеними карантинними обмеженнями через пандемію коронавірусу COVID -19.

В судове засідання, призначене на 28.05.2020 року сторони по справі не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

30 червня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_5 , отримала у в позику від ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 43 000 доларів США (т. 1 а.с. 3 - 4).

Відповідно до п. 2 договору позики позичальник зобов`язаний повернути позику в строк до 30 червня 2016 року. Відповідно до п. 1.2. договору позики за користування грошовими коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 11 % річних. Проценти нараховуються за кожен день користування грошовими коштами на залишок суми позики до повного їх повернення та сплачуються щомісячно в останній день місяця.

В пункті 8 договору позики зазначено, що в забезпечення виконання зобов`язання за цим договором укладено договір іпотеки (застави) належного ОСОБА_6 нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 .

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13 листопада 2018 року відсутні відомості про заборону відчуження об`єкту нерухомого майна та відомості про іпотеку (витяг на а.с. 130, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 видане 04 серпня 2015 року (т. 1 а. с. 5).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 260/2015 спадщину після померлої ОСОБА_5 прийняли: спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 та спадкоємець за законом ОСОБА_3 - чоловік померлої (т. 1 а.с. 56 - 69).

ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 10, т.1) та свідоцтво про право власності в спільному майні подружжя як пережилий чоловік померлої ОСОБА_5 (а.с. 11, т.1), ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину не отримав.

Між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання спадкоємцями зобов`язань спадкодавця.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

В справі що розглядається позивач заявив вимоги до спадкоємців саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

У відповідності до положень частин 2 та 3 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємці, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. (частина 4 статті 1281 ЦК України).

Отже, недотримання кредитором строків, передбачених статті 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

В справі, що розглядається, договір позики був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 30.06.2009 року з терміном повернення коштів 30.06.2016 року (п. 2 договору позики).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (т. 1 а.с. 5).

Позивач звернувся до суду з позовом 01.06.2018 року, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції суду (а.с. 1, т. 1).

Отже, позивачем пропущений як 6-місячний строк (ч. 2 ст. 1281 ЦК України) з дня відкриття спадщини, тобто з 26.02.2015 року (день смерті ОСОБА_5 ), так і річний строк від дня настання строку вимоги (ч. 3 ст. 1281 ЦК України), який у відповідності до умов договору позики настав 01.07.2016 року.

Відтак, в задоволенні позову слід відмовити в зв`язку з пропуском кредитором строків пред`явлення вимоги до спадкоємців, закріплених у статті 1281 ЦК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі, не застосував положення статті 1281 ЦК України, які підлягали застосуванню і на застосуванні яких наголошувала представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Сидорчук Н. М., що призвело до постановлення невірного рішення по справі, відтак доводи апеляційної скарги є підставними, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що постановлене без повного з`ясування обставин справи та незастосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На підставі підпункту «б» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України апеляційний суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат: виходячи з положень статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 слід стягнути понесені ОСОБА_3 та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 607 грн 50 коп. (квитанція у т. 2 на а. с. 21).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану його представником адвокатом Сидорчук Наталією Миколаївною, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 листопада 2019 року скасувати та постановити нове:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 6 607 (шість тисяч шістсот сім) гривень 50 копійок понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

М. М. Якименко