Провадження № 2/727/144/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівців в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Ільчук М.В.

розглянувши у загальному позовному провадженні в судовому засіданні в залі судових засідань приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до приватного нотаріуса Єгорової Марини Євгенівни (місце проживання АДРЕСА_2 ), ТОВ «Кей-Колект» (місце знаходження: м.Київ вул.Іллінська, 8) про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів приватного нотаріуса Єгорової М.Є., ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень, мотивуючи позовні вимоги тим, що 06.11.2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 76000,0 доларів США, терміном користування до 06.11.2017 року. Також 06.11.2006 року, в якості забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 , між АКІБ «УкрСиббанк» та нею, - ОСОБА_1 , як із майновим поручителем, був укладений договір іпотеки №29205, предметом якого є нерухоме майно, а саме: чотирьохкімнатна квартира, загальною площею 86,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 «АБ»/ 139 . 13.10.2016 року, до її квартири, за адресою: АДРЕСА_3, прийшли представники ТОВ «Кей-Колект» та повідомили, що вказана квартира вже не належить їй на праві власності. Після чого, вона отримала інформаційну довідку з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якої, 07.05.2015 року, приватним нотаріусом Єгоровою М.Є., яка виконувала функції державного реєстратора, на підставі договору іпотеки №29205, серія та номер 4574, виданого 06.11.2006 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21165689 від 07.05.2015 року та зареєстровано ТОВ «Кей-Колект», як власника зазначеної квартири. Вважає такі дії державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Єгорової М.Є. незаконними, а прийняте рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28.12.2017 р., по справі №824/981/16-а, її адміністративний позов задоволено в повному обсязі; визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07.05.2015 року №21165689, яке постановою сьомого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2019 року скасоване, а провадження по справі закрито з тих підстав, що дана категорія справ, не підсудна судам адміністративної юрисдикції.

Відповідач, представник ТОВ «Кей-Колект» подали 13.12.2019 року відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позовної заяви, оскільки державний реєстратор діяла у відповідності до чинного законодавства на момент прийняття рішення. Іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 для державної реєстрації надається саме договір іпотеки із відповідним застереженням та вимога про виконання основного зобов`язання. Тобто підставою для державної реєстрації є правочин укладений між кредитором та боржником/іпотекодавцем, що саме по собі виключає елемент примусу, тому порядок постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 не ставить перед державним реєстратором обов`язку перевірки дотримання умов Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Оскільки позивач не виконувала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, тому у ТОВ «Кей-Колект» виникло право вимагати повернення кредиту, звернення стягнення на майно. У відповідності до ст.24 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державного реєстратора були відсутні підстави для відмови в державній реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект». Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 та в її інтересах представник позивача, адвокат Волошина Т.Б. (а.с.21) в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, від останньої до суду поступила 30.01.2020 року письмова заява з клопотанням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримала; 07.05.2020 року до суду поступила письмова заява з клопотанням відкласти слухання справи на іншу дату, згоди на ухвалення заочного рішення не надали.

Відповідачі приватний нотаріус Єгорова М.Є., представник ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом, належними і допустимими доказами, встановлено, що 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту N 0 в сумі 76000,00 доларів США, терміном користування до 06.11.2017 року (а.с.10-13).

На забезпечення зобов`язань позичальника, що випливають із договору споживчого кредиту №0 від 06.11.2006 року, між позивачем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, яка діє в якості майнового поручителя ОСОБА_2 (позичальника) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 29205 від 06.11.2006 року (а.с.14-16).

У відповідності до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, відомостей з державного реєстру речових прав на нерухо майно, вбачається, що 06.11.2006 року о 13:41:31 приватним нотаріусом Єгоровою М.Є., відкрито номер запису про обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження № 4007299 та внесено запис про обтяження: підстава обтяження : договір іпотеки № 4574 від 06.11.2006 року, заборона на нерухоме майно № 4575 на об`єкт обтяження - квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19-20).

У відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що в єдиному реєстрі заборон значиться реєстраційний номер обтяження: 4007299 від 06.11.2006 року; значиться запис номер запису про обтяження: 9597326 від 06.11.2006 року. 07.05.2015 року внесено запис про накладення заборони на нерухоме майно ОСОБА_1 у зв`язку із укладенням договору іпотеки №29205 та зареєстровано ТОВ «Кей-Колект», як власника зазначеної квартири (а.с.17-18).

07.05.2015 року, приватним нотаріусом Єгоровою М.Є., прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21165689 від 07.05.2015 року о 15:59:22 та зареєстровано ТОВ «Кей-Колект», власником квартири загальною площею 86,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17-18).

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, станом на 07.05.2015 року, встановлено, що згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 07.05.2015 року о 15:59:22 на підставі заяви за № 11304843, 07.05.2015 року о 16:00:22 державним реєстратором приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. зареєстровано ТОВ «Кей-Колект» власником квартири загальною площею 86,40 яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.17-18).

Також судом встановлено, що підставою виникнення обтяження на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.19-20) та підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки №29205, серія та номер:4574, виданий 06.11.2006: видавник приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. (а.с.17-18).

Встановлено ст. 19 Конституції України, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування їх посадові особи зобов`зані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Визначено ст. 41 Конституції України, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Встановлено ст.3 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно.

Статтею 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, визначено повноваження державного реєстратора, передбачені цим Законом, з видачі та прийому документів можуть виконувати посадові особи органів місцевого самоврядування, адміністратори центрів надання адміністративних послуг, нотаріуси.

Державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження, відповідно до ст.15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV.

Передбачено ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, що разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Визначено ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV передбачено, що у разі якщо документи для державної реєстрації прав та їх обтяжень подано не в повному обсязі, передбаченому нормативно-правовими актами, державний реєстратор у строк, встановлений частинами п`ятою, сьомою і восьмою статті 15 цього Закону для розгляду заявлених прав, приймає рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і письмово повідомляє про це заявника.

Передбачено ст.29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІV передбачено, що за державну реєстрацію прав справляється адміністративний збір у визначених розмірах.

Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, згідно п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868.

Визначено п.13 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень Затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, що заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові, особі, зазначеній у пункті 1-1 цього Порядку, необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. Орган державної реєстрації прав, нотаріус, особа, зазначена у пункті 1-1 цього Порядку, не приймає заяву в разі відсутності документа, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документа про сплату адміністративного збору в повному обсязі, передбаченому законодавством, крім випадків, передбачених абзацом другим цього пункту.

Передбачено п.15 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, що під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Встановлено п.16 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, що у разі подання документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав, не в повному обсязі державний реєстратор приймає рішення про зупинення розгляду заяви, яке містить рекомендації щодо усунення обставин, що були підставою для його прийняття.

На забезпечення зобов`язань позичальника, що випливають із договору споживчого кредиту №0 від 06.11.2006 року, між позивачем ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, яка діє в якості майнового поручителя ОСОБА_2 (позичальника) та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем) укладено договір іпотеки № 29205 від 06.11.2006 року (а.с.14-16).

Згідно ст.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов''язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов''язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, визначено ст.35 ч.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV.

Встановлено ст.36 ч.1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 року № 898-IV, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» та п.4.3. договору іпотеки визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Проте відповідачем не надано доказів в підтвердження надіслання позивачу будь - яких листів щодо зміни кредитора, невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язаннь за кредитним договором, листи - вимоги щодо дострокового погашення кредиту із попередженням за 30 днів про застосування позасудового порядку - звернення стягнення на майно; відсутня визначена на момент набуття ТОВ «Кей-Колект» оцінка предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, тобто обставини на які посилається позивач, відповідачем не спростовано.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Частиною 3 статті 37 Закону України «Про іпотеку» №898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя; тобто, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання за договором перед іпотекодержателем.

Крім того, судом встановлено, що на адресу позивача не надходили будь - які листи щодо зміни кредитора, невиконання та/або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, листи - вимоги щодо дострокового погашення кредиту із попередженням за 30 днів про застосування позасудового порядку - звернення стягнення на майно; позивач не залучався до проведення оцінки майна, про проведення оцінки майна позивачу не повідомлялося, доказів зазначеного відповідачем не надано та не спростовано обставини на які посилається позивач у позовній заяві.

Державним реєстратором приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. 07.05.2015 року здійснювались реєстраційні дії, при наявності зареєстрованого в Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень - тип обтяження - заборона на відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 4007299 від 06.11.2006 року, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_3 у відсутності документа, що підтверджує оплату послуг; без встановлення відповідності заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, як передбачено Законом та встановленим Порядком.

Крім наведеного, відповідачем державним реєстратором приватним нотаріусом Єгоровою М.Є. не дотримано вимоги Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Встановлено ст.3 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

У відповідності до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація проводиться на підставі свідоцтв про право власності на нерухоме майно, або їх дублікатів, виданих відповідно до вимог цього Закону.

Визначено ст.18 ч.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, перелік документів, необхідних для держави реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Разом із заявою заявник подає оригінал документів, необхідних для державної реєстрації прав, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав, у відповідності до п.9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 р. № 112 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23.08.2016 р. № 553). У разі, коли оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав, відповідно до законодавства залишаються у справах державних органів, органів місцевого самоврядування, що їх видають, заявник подає копії документів, оформлені такими органами відповідно до законодавства.

Передбачено ст.10 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Передбачено ст.ст. 41, 47 Конституції України , що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; заявник - власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до ст. 10 ч. 3 п. 1, 2 цього Закону, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

У відповідності до ст.21 ч.1 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

07.06.2014 року набрав чинності Закон № 1304-VIІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом його дії: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону N 2654-ХІІ та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону № 898-ІУ, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що в позичальника або майнового поручителя у власності незнаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.

Верховний Суд України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15, дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Встановлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника).

Протягом дії цього Закону, інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути мотивом для відмови у позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнень на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності, з урахування положень статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Прийняття Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" дає право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) та не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Таким чином, у державного реєстратора приватного нотаріуса Єгорової М.Є. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру, загальною площею 86,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 за ТОВ «Кей-Колект» з огляду на те, що квартира спірна, яка має загальну площу 86,40 кв.м., використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» як забезпечення виконання позивачем ОСОБА_1 умов договору іпотеки №29205 від 06.11.2006 року, укладеного 06.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 споживчого кредиту в іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Так, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав або нотаріусу, заяву та рішення суду, що набрало законної сили. Скасування запису здійснюється у строк що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. У відповідності до п. 54 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 1141 від 26 жовтня 2011 року, скасування записів Державного реєстру прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у скасуванні відповідних записів.

Згідно паспорта громадянина України, позивачем використовується іпотечне майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_3 , як місце постійного проживання починаючи з 1989 року, що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті (а.с.9) та є єдиним нерухомим майном (площею 86,4 кв.м.), що знаходиться у власності позивача, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.19-20).

Отже, у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. не було підстав скасовувати реєстрацію права власності за позивачем ОСОБА_1 та реєструвати право власності на чотирьохкімнатну квартиру, загальною площею 86,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 за ТОВ «Кей-Колект» (а.с.17-18), оскільки не було проведено оцінку чотирьохкімнатної квартири, загальною площею 86,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_3 , яка є єдиним нерухомим майном (площею 86,4 кв.м.), що знаходиться у власності позивача (не перевищує 140 кв.м. згідно Закону № 1304-VIІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»); позивачу не було надіслано письмову вимогу про усунення порушення; відсутні посилання на докази стосовно надання приватному нотаріусу Єгоровій М.Є. відповідачем ТОВ «Кей-Колект» оригінала документа, що підтверджує сплату адміністративного збору за проведення державної реєстрації прав, а тому слід визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єговорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21165689 від 07.05.2015 року 16:09:20 та відновити реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 18.08.2006 року.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

На основі всебічно з`ясованих обставин, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст.19, 41 Конституції України, Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; ст.ст.2, 3, 4, 9, 16, 18, 19, 22, 26, 27, 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ІУ, ст.ст.1, 33, 35, 36, 37 Закону України «Про іпотеку»;ст.ст.21, 182 ЦК України; ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, - УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Єгорової Марини Євгенівни, ТОВ «Кей-Колект» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обмежень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єговорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21165689 від 07.05.2015 року 16:09:20 та поновити реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Чернівецької міської ради 18.08.2006 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 18.05.2020 року.

Суддя Слободян Г.М.