УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" листопада 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна,-

установив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2020 року зазначений позов передано в провадження судді Виниченко Л.М.

Ознайомившись зі змістом позовної заяви та доданих до неї матеріалів встановлено, що у відкритті провадження за позовною заявою слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до позовних вимог позивачі просять зняти арешт з майна: квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.10.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волковою С.М., зареєстрованого в реєстрі за № 3126 за реєстраційним номером № 34429472; депозитних рахунків № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 відкритих у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_2 , що був накладений постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у м. Києві Коломієць Іною Миколаївною про арешт майна та заборону на його відчуження від 04.03.2016 року в рамках виконавчого провадження № 50338579.

Згідно положень частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За нормою частини 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення щодо порушення прав чи свобод учасників виконавчого провадження.

З матеріалів позову убачається, що в провадженні Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у місті Києві перебувало виконавче провадження № 50338579 з примусового виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року постановленій у справі № 755/2095/16-ц про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно якої було накладено арешт на належні ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та депозитні рахунки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 відкриті у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.06.2020 року по справі № 755/2095/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя постановлена ухвала про затвердження мирової угоди та скасування заходів забезпечення позову вжитих вищевказаною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2016 року у справі № 755/2095/16-ц.

Згідно положень п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Положеннями ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Нормою ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як учасники виконавчого провадження, звертаючись до суду з позовом просять зняти арешт з майна за рішенням суду про скасування заходів забезпечення позову, у чому представником відділу державної виконавчої служби позивачу ОСОБА_1 було відмовлено з посиланням на розбіжності у зазначенні номеру та назви виконавчого документу, відповідно якого у виконавчому провадженні № 50338579 було накладено арешт на майно, при цьому позивачі вказують на допущення помилки в зазначенні іншого номеру справи та виконавчого документу державним виконавцем Коломієць І.М. при відкритті виконавчого провадження та накладенні арешту на майно боржника.

Отже, у даному випадку, позивачі, як сторони виконавчого провадження у статусі боржника та стягувача, для захисту своїх прав, якщо вони вважають їх порушеними, мають звернутись до суду не з позовною заявою, а зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця до суду загальної юрисдикції, який видав виконавчий документ, оскільки відповідні вимоги позивачів мають розглядатись в межах контролю за виконанням судового рішення за скаргою боржника у виконавчому провадженні.

Здійснення контролю за виконанням судових рішень визначено Розділом 7 ЦПК України, яким встановлено порядок подання скарг сторонами виконавчого провадження та їх розгляд судом.

Зі змісту позову убачається, що позивачі вважають неправомірними дії державного виконавця під час виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 08.02.2016 р. у справі № 755/2095/16-ц про забезпечення позову, тож мають звернутись до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця з вимогою визнання таких дій та рішень неправомірними та скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням суб`єктивного складу сторін вищевказаного позову, змісту та обґрунтування позовних вимог, беручи до уваги, що за наявності існування виконавчого провадження на час звернення до суду за можливості поновлення порушеного права позивачів у межах здійснення судового контролю за виконанням судового рішення спір має вирішуватися за відповідно поданою скаргою на дії державного виконавця, тому у даному випадку слід застосувати норму частини 9 ст. 10 ЦПК України, відповідно якої якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), та відмовити у відкритті провадження у справі в порядку позовного провадження згідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити позивачам про право звернення до Дніпровського районного суду м. Києва із відповідною скаргою на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця.

Позивачам також слід роз`яснити, що відповідно пункту 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 10, 19, 186, 260, 353, 354, 447 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про право подати скаргу на рішення, дії державного виконавця під час виконання судового рішення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя