РІШЕННЯ

08 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., секретаря судового засідання Лазоренко Д.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, -
Позивач Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в обгрунтування позову зазначивши наступне.
Позивач у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № 115 (літ. А-16), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є Відповідач ОСОБА_1 , на загальну суму 203 291,60 гривень, яка відповідачем на сплачена. Теплове навантаження на зазначене приміщення складає 0.008903 Гкал/год. Система опалення належного відповідачу приміщення є невід`ємною складовою централізованого опалення системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим з юридичної точки зору та з технічної сторони. У зв`язку з цим, з метою забезпечення конституційних прав інших мешканців будинку, позивачем надавалися зазначені послуги, всупереч відсутності відповіді відповідача на оферту та повернення підписаного договору, який було підготовлено позивачем та направлено на адресу відповідача. У зв`язку із неналежним виконанням умов договору по оплаті за отримані послуги, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості розмірі 203 291,60 гривень, 3% річних від простроченої суми у розмірі 8 610,97 гривень, суму інфляційних витрат за вказаний період у розмірі 27 506,49 гривень, а також стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 591,14 гривень
Ухвалою суду від 17.12.2019 року позовну заяву Концерну «Міські теплові мережі» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
29.01.2020 року представником відповідача подано відзив на позов, з клопотанням про поновлення строку на його подачу з поважних причин, за змістом якого Відповідач заперечує проти позову і зазначає наступне. 01.12.2011 року між сторонами було укладено Договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 203462 на об`єкт за адресою: АДРЕСА_2 , за умовами якого облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку, шляхом подання щомісяця звіту про фактичне споживання теплової енергії у терміни, встановлені договором, або розрахунковим способом. На підставі зазначеного Договору, відповідач щомісячно подає позивачу відповідний звіт про фактичне споживання теплової енергії та здійснює розрахунки за спожиту теплову енергію, на підставі рахунків та актів приймання-передачі, у зв`язку з цим, заборгованість за Договором № 203462 відсутня.
Позивач дійсно пропонував відповідачу укласти Додаткову угоду за договором № 203462 про врегулювання нарахувань за теплову енергію за розрахунковим рахунком № НОМЕР_1 , за яким здійснюються нарахування за спожиту теплову енергію за трубопроводами внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку, що проходять транзитом крізь належне відповідачу приміщення, обсяги яких не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення, або укласти окремий Договір № 204058 від 01.10.2016 року на теплове навантаження трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні Відповідача, які не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення. Така пропозиція позивачем була обґрунтована проведенням 16.05.2016 року комісійного обстеження внутрішньобудинкової системи опалення зазначеного житлового будинку, якою встановлено, що по належному відповідачу нежитловому приміщенню проходять трубопроводи внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку, обсяги яких не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення, проте, акту відповідного обстеження позивачем надано не було. Вважає, що надані позивачем розрахунки теплового потоку на опалення місць загального користування від 31.05.2016 року № 2939/14 не підтверджують відношення перелічених у них трубопроводів до приміщення відповідача, та позивачем не підтверджено наявності у приміщенні відповідача трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку, що проходять транзитом крізь таке приміщення. Посилаючись на те, що Актом обстеження системи теплопостачання від 04.10.2018 року встановлено, що система опалення приміщення належного відповідачу приміщення відокремлена від системи опалення житлового будинку, вважає розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості необгрунтованим.У зв`язку з цим, відповідач просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не підтверджено належним чином отримання відповідачем вищезазначених послуг, а транспортування теплової енергії не може вважатися окремою житлово-комунальною послугою, у розумінні Закону України „Про житлово-комунальні послуги. (а.с 121-124). Також відповідачем заявлено попередній розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу які вона понесла і очікує понести у загальному розмірі 12 000 гривень. Крім того, представником відповідача подано письмову заяву про застосування строку позовної давності.
01.10.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, згідно із якою по суті обставин, викладених у відзиві, позивач зазначив, що у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить відповідачу позивач відпускає теплову енергію, на підставі укладеного між сторонами Договору № 203462 від 01.12.2011 року, відповідно до Додатку № 1 до Договору „Обсяги та порядок постачання теплової енергії Споживачу. 16.05.2016 року було проведено комісійне обстеження внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за участю теплової інспекції ФК «МТМ» Вознесенівського району та голови правління ОСББ «Наш дім», за результатами якого встановлено, що по нежитловому приміщенню що належить ОСОБА_1 проходять трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення житлового будинку, обсяги теплової енергії яких не враховуються індивідуальним приладом обліку опалення. Концерном «МТМ» виконано розрахунок (№2939/14 від 31.05.2016 року) теплового навантаження на опалення місць загального користування житлового будинку, в якому окремо розраховано величину теплового навантаження на опалення трубопроводів, що розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 . З метою упорядкування договірних відносин, відповідачу заказним листом № 1340/09 від 26.12.2016 року для подальшого розгляду та підписання було направлено 2 примірники Додаткової угоди від 01.10.2016 року до Договору № 203462 від 01.12.2011 року, шляхом доповнення теплового навантаження на опалення трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 . Але в установлений діючим законодавством України термін Позивачу не було повернуто оформленої належним чином додаткової угоди від 01.10.2016 року до Договору № 203462 від 01.12.2011 року.Після цього, відповідачу було направлено окремий Договір № 204058 від 09.03.2017 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на теплове навантаження трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні Відповідача, та, які не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення. Однак, Відповідач проігнорував пропозицію Теплопостачальної організації та не уклав договір в строки, визначені діючим законодавством. Позивач вважає свій обов`язок щодо своєчасного повідомлення відповідача про необхідність упорядкування договірних відносин виконаним, та, незважаючи на відсутність укладеного відповідного договору між сторонами, здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до приміщення відповідача. Надання теплової енергії у нежитлові приміщення регулюється «Правилами користування теплової енергії», затверджених постановою КМУ №1198 від 03.10.2007 року. Листом № 1219/09 від 12.10.2017 року позивач надав Відповідачу вичерпну методику нарахування за спожиту теплову енергію по розрахунковому рахунку № НОМЕР_1 . Таким чином, посилаючись на те, що відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації, не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальній організації вартості наданої теплової енергії, оскільки, між сторонами склалися фактичні договірні відносини, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь заявлену суму заборгованості.
01.12.2020 року представником позивача подано пояснення до позову, за змістом яких позивачем наведено порядок обрахування заборгованості та надано розгорнутий розрахунок заборгованості із зазначенням послуг, по яким було нараховано суми до сплати.
Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.
Представник позивача суду надав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, відповідно до раніше наданих пояснень, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.
Представник відповідача суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, згідно з раніше наданими поясненнями, проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.
Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.
Частиною 2 ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.
Судом встановлено, що відповідно до статуту Концерну „Міські теплові мережі, основною метою його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше.
Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України Про теплопостачання від 02.06.2005 року за № 2633-ІУ, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198 та іншими нормативно-правовими актами України.
Згідно з п. 4 Правил користування тепловою енергією (надалі - Правила), користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Договори укладаються відповідно до типових договорів. Форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.
Згідно з п. 13 Правил, споживач зобов`язаний укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання.
Відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно нежитлове приміщення, І та ІІ поверху літ А-16, загальною площею 1 689,7 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі Договору купівлі-продажу від 04.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Швецовою О.С., реєстровий номер 2729, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 140719167 від 09.10.2018 року.
01.12.2011 року між Концерном „Міські теплові мережі та ОСОБА_1 укладено Договір № 203462 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді у нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , прим. 115 (літ А-16).
16.05.2016 року було проведено комісійне обстеження внутрішньобудинкової системи опалення житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , за участю теплової інспекції ФК «МТМ» Вознесенівського району та голови правління ОСББ «Наш дім», за результатами якого встановлено, що по нежитловому приміщенню що належить ОСОБА_1 проходять трубопроводи внутрішньо будинкової системи опалення житлового будинку, обсяги теплової енергії яких не враховуються індивідуальним приладом обліку опалення.
Концерном «МТМ» виконано розрахунок (№2939/14 від 31.05.2016 року) теплового навантаження на опалення місць загального користування житлового будинку, в якому окремо розраховано величину теплового навантаження на опалення трубопроводів, що розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 .
У зв`язку з цим позивачем було запропоновано відповідачу укласти Додаткову угоду від 01.10.2016 року до Договору № 203462 від 01.12.2011 року, шляхом доповнення теплового навантаження на опалення трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні ОСОБА_1 , а в подальшому - Договір № 204058 від 09.03.2017 року купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді на теплове навантаження трубопроводів системи опалення житлового будинку, які розташовані у нежитловому приміщенні Відповідача, та, які не враховуються індивідуальним приладом обліку на опалення.
Відповідачем не було надано підписаного договору в строки, визначені діючим законодавством, що в ході розгляду справи не заперечував його представник та не спростовано матеріалами справи.
Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги , споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).
Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги, з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором.
Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затвердження порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним.
Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води між сторонами тривають. Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить на споживачеві і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення зі споживача на користь теплопостачальної організації вартості послуг з теплопостачання.
Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 03.10.2007 року за № 1198, передбачено обов`язок оплати послуг з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення.
Пунктом 23 Правил користування тепловою енергією передбачено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку, згідно з діючими тарифами (цінами, затвердженими в установленому порядку.
Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плати за їх опалення, якою встановлений порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (п.1.2. Методики).
Згідно з п.2.1.4 Методики, загальна кількість теплової енергії на опалення місць загального користування складається з двох показників, які підсумовуються між собою, а саме: з кількості теплової енергії на опалення кожного окремого приміщення МЗК та утрат теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними у підвалі або на горищі. При ненаданні послуги з опалення МЗК залишається друга частина формули, згідно якої здійснюється нарахування за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, прокладеними в підвалі або на горищі. Тобто, якщо один з показників дорівнює нулю, то нарахована платня складається з другого показника.
Як передбачено шостим розділом Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України № 82 від 30.02.2001 року, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача). Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж ЦО та ГВП не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.
Згідно з наданим позивачем деталізованим розрахунком суми заборгованості позивач у період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № 115 (літ. А-16), яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач ОСОБА_1 , на загальну суму 203 291,60 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі та розрахунками наявними в матеріалах справи.
Заборгованість Відповідача перед Теплопостачальною організацією по оплаті за відпущену теплову енергію складає 203 291,60 гривень, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем.
Надані позивачем докази про наявність заборгованості по отриманим послугам у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові.
Згідно ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, якій прострочив виконанню грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуваннях встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від прострочена суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунку наданого позивачем сума 3% річних від простроченої суми складає 8 610,97 гривень, а сума інфляційних витрат за вказаний період - 27 506,49 гривень.
В постанові Верховного Суду України від 20.06.2012 року була висловлена правова позиція щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі ч.2 ст.625 ЦК України.
Крім того, в постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, справа № 6-59цс13, у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території, висловлена правова позиція, де Верховний Суд України зазначив, що закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст. 625 ЦК України.
Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Розрахунок позивача по заявленій сумі заборгованості відповідачем не спростовано, даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України , усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.
До повноважень Кабінету Міністрів України у сфері теплопостачання належить розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Міністерством будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України на виконання повноважень, визначених ст. 11 Закону України «Про теплопостачання», затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.
Таким чином, визначення правил та умов надання послуг з теплопостачання, методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення відноситься до державного регулювання та не є повноваженням органів місцевого самоврядування, повноваження яких у сфері теплопостачання закріплено ст. 13 Закону України «Про теплопостачання».
При цьому, судом встановлено, що заборгованість, яку просить стягнути позивач, складається із заборгованості за період з жовтня 2016 року по квітень 2019 року.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
Відповідно до ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
У даному випадку відповідачем подано заяву про застосування позовної давності.
Як встановлено судом, з даним цивільним позовом позивач звернувся до суду 02.12.2019 року (про що свідчить відповідна реєстраційна відмітка на першій сторінці позовної заяви).
Дослідженням матеріалів встановлено, що трирічний строк позовної давності до позовних вимог про стягнення заборгованості до листопада 2016 року не переривався і сплинув, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за вказаний період, тобто нарахованих сум за жовтень 2016 року слід відмовити, у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності.
На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було здійснено заходи по погашенню заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за період з листопада 2016 року по квітень 2019 року у загальному розмірі 236 918,68 гривень, яка складається з наступного: 201 492,03 гривень (203 291,60 гривень 1 799,57 гривень, які нараховано за жовтень 2016 року); 3% річних від простроченої суми у розмірі 8 465,43 гривень (8 610,97 гривень 145,54 гривень, які нараховано за жовтень 2016 року); суму інфляційних витрат у розмірі 26 961,22 гривень (27 506,49 гривень 545,27 гривень, які нараховано за жовтень 2016 року).
За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Сплачений позивачем судовий збір в сумі 3 591,14 гривень, відповідно до положень ст. ст. 133, 141 ЦПК України, підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з наступного розрахунку: 239 409,06 гривень (100%, позовні вимоги), 236 918,68 гривень (99 % розміру задоволених позовних вимог); 3 591,14 гривень х 99 % : 100 % = 3 555 гривень - сума судових витрат по сплаті судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача..
Керуючись ст.ст.2,3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої водиза період з листопада 2016 року по квітень 2019 року у розмірі 236 918 грн. 68 коп., судовий збір у розмірі 3555 грн.14 коп., всього стягнути 240 473 (двісті сорок тисяч чотириста сімдесят три) грн.82 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення, апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Запорізького Апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Дата складання повного рішення: 28.12.2020 року.

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», 69091, м.Запоріжжя, бул.Гвардійський,137, код МФО 313957,.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , ІНН НОМЕР_2 .

Суддя Рибалко Н.І.