Ухвала

13 листопада 2020 року

м. Київ

справа № 274/6704/14-ц

провадження № 61-16217ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня

2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «ПриватБанк»

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом

до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за укладеним між сторонами 28 лютого 2007 року кредитним договором, яка станом на 20 жовтня 2014 року становить

231 471, 06 доларів США, що еквівалентно 2 997 550, 19 грн.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 03 січня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 29 вересня

2020 рокуапеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області

від 03 січня 2020 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

27 жовтня 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення про скасування ухвали суду першої інстанції. Заявник вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки представник позивача, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, двічі поспіль не з`явився в судове засідання (19 листопада 2019 року та 03 січня 2020 року), про причини неявки до суду не повідомив та не скористався своїм правом подати заяву про розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 394 ЦПК питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.

Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Суд першої інстанції встановив, що у судове засідання 19 листопада 2019 року представник позивача не з`явився, розгляд справи відкладено на 03 січня 2020 року, в яке, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, представник позивача повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або

не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення

не перешкоджає розгляду справи.

Аналіз змісту пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить

про те, що залишення позовної заяви без розгляду з цієї підстави може мати місце лише в тому випадку, якщо позивач, який був належним чином повідомлений про час слухання справи, повторно не з`явився в судове засідання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на час вирішення питання про залишення заяви без розгляду не були дотримані визначені процесуальним законом строки розгляду справи за наявності можливості її розгляду по суті, пославшись на те, що в цій справі 12 квітня 2016 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 22 серпня 2016 року, які в подальшому були скасовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції дійшов загалом обґрунтованого висновку про відсутність підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України. При цьому судом апеляційної інстанції взято до уваги, що справа перебувала у провадженні суду з грудня 2014 року, а залишення позову АТ КБ ПриватБанк» про стягнення заборгованості без розгляду порушуватиме право банку на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи судом.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування

чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права, не спростовують висновків апеляційного суду. Правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права при вирішенні процесуального питання з винесенням постанови, якою розгляд справи не закінчено, не викликає розумних сумнівів.

Таким чином, за результатами оцінки доводів касаційної скарги

ОСОБА_1 та змісту постанови суду апеляційної інстанції колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року, якою скасовано ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 січня 2020 року про залишення позову АТ КБ ПриватБанк» без розгляду та направлено справу для продовження розгляду, є необґрунтованою.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 29 вересня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович