Справа № 740/2530/20
Провадження № 2/740/985/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області

в складі : головуючої судді - Пантелієнко В.Г.

з участю секретаря Бережняк О.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кіфік О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Ніжині справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів шляхом визнання незаконним ненадання відповідачем відповіді на звернення, зобов`язання відповідача надати відповідь на його заяву від 02 березня 2020 року, а також стягнення 141882 гривень моральної шкоди.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником нежитлового приміщення розташованого в АДРЕСА_1 . 02 березня 2020 року він звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» з заявою по факту неналежного надання послуг теплопостачання, зафіксованого актом від 25.02.2020 року, перерахунку розміру плати за ненадані послуги, взяття на облік засобів обліку та укладення договору на обслуговування теплових лічильників. Відповідь на вказану заяву він не отримав, що є порушенням вимог Закону України «Про звернення громадян». Вважає діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в 141882 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив суд захистити його права як споживача та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» надати відповідь на його заяву від 02 березня 2020 року, оскільки відповідач ігнорує його заяву, просив визнати їх дії в частині ненадання відповіді незаконними, а також стягнути на його користь 141882 гривень моральної шкоди. Сума моральної шкоди є на його думку справедливою тому, що менший розмір не може служити достатньою компенсацією його немайнових втрат та буде по суті заохоченням для подальшого продовження відповідачем його протиправної бездіяльності.

Представник відповідача ТОВ «НіжинТеплоМережі» Кіфік О.М. в судовому засіданні заперечила заявлені вимоги з огляду на те, що підприємство жодних порушень прав позивача не допускало, останньому 04.03.2020 року було надано відповідь на його звернення. Та обставина, що позивач такої відповіді не отримав стала відома підприємству лише в червні 2020 року, з часу пред`явлення останнім позову до суду. Вважає вимоги позивача необґрунтованими а тому такими, що задоволенню не підлягають.

Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2007 року (а.с. 3) підтверджується, що ОСОБА_1 є власником вбудовано-прибудованого нежитлового приміщення «аптека» в житловому будинку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, з заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

02 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «НіжинТеплоМережі» з заявою (а.с. 4) в якій просив зробити перерахунок розміру плати за ненадані послуги теплопостачання, взяти квартирні засоби обліку на абонентський облік, укласти договір на обслуговування теплових лічильників у зв`язку з встановленими фактами викладеними в акті-претензії від 25 лютого 2020 року. На вказаній заяві міститься її реєстрація відповідачем у вхідній кореспонденції підприємства 03 березня 2020 року за вхідним № 88.

Відповідно до ч. 6, 7 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Якщо питання, порушені в одержуваному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Долучена до письмових пояснень відповідь відповідача, яка надана на звернення позивача, стосується приміщення за адресою АДРЕСА_2 та містить посилання на акт складений відповідачем 04.03.2020року. В той час , як заява позивача стосується приміщення за адресою АДРЕСА_1 та посилання на акт перевірки від 25.02.2020 року. Таким чином, виготовлений відповідачем документ, датований 04.03.2020 року, як відповідь на заяву позивача, суд не може вважати таким, що відповідає вимогам Закону України «Про звернення громадян» та відповідає процедурі оформлення та направлення, визначеній вказаним законом.

Крім того, жодних доказів, які б свідчили про отримання позивачем відповіді на його заяву-звернення, відповідач не надав, пославшись у судовому засіданні на відсутність такої інформації.

Таким чином, відповідач не дотримався вказаних положень Закону України «Про звернення громадян», а тому з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати запитувану інформацію.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 141882 гривень, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо завдання позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи зі встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем не надано жодного доказу того, що позивачу завдано моральну шкоду діями чи бездіяльністю відповідача, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 гривень пропорційно одній задоволеній вимозі немайнового характеру.

Керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 13, 16, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» належним чином, з дотриманням вимог передбачених Законом України «Про звернення громадян», розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 березня 2020 року, зареєстровану за №88 по вхідній кореспонденції установи від 03 березня 2020 року

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «НіжинТеплоМережі» на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Суддя В.Г. Пантелієнко

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2020 року