465/7046/18
2-з/465/30/20
У Х В А Л А

підготовчого судового засіданя

"11" лютого 2020 р. Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Марків Ю.С.

з участю секретаря Цунівської А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться цивільна справа за позовом позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди.

Разом з тим, позивач подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешт на 2/3 квартири АДРЕСА_1 , яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_6 , а також заборонити ОСОБА_6 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаної частки у квартирі (у т.ч. щодо продажу, дарування, обміну, здачі в оренду, передачі в позичку, в іпотеку, в заставу тощо). Свою заяву мотивує тим, що Постановою Верховного Суду у справі № 465/2187/15-ц від 08.02.2018 залишено в силі рішення Франківського районного суду м.Львова від 22.10.2015 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третіх осіб, яким скасовано реєстрацію права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_6 , визнано право власності на нього та зобов`язано зареєструвати це право за ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_6 повернути позивачці транспортний засіб. Після постановления Верховним Судом рішення на користь позивачки, 13.03.2018 року Франківським ДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище судового рішення, а 23.03.2018 року ОСОБА_6 разом зі своїм племінником - ОСОБА_7 , який є сином ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ОСОБА_10 , привезли автомобіль під приміщення Франківського ДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області, що у м. Львові по вул.Конотопській, 6. Вказаний автомобіль був повністю розкомплектованим, а механізми, які залишились та цілісність його були суттєво пошкоджені. Після його доставки на евакуаторі та огляду працівниками автосервісу з`ясовано, що автомобіль практично не придатний для експлуатації, ремонту не підлягає, оскільки дешевше купити інший. Таким чином, після безпідставного заволодіння моїм автомобілем ОСОБА_6 технічно справному стані, мені був повернутий цілком розкомплектований та пошкоджений автомобіль, у зв`язку з чим він повністю втратив товарний вигляд, експлуатаційні якості та цінність, як об`єкт рухомого майна. З метою встановлення можливості реального виконання рішення та повернення боргу, у разі ухвалення судом позитивного судового рішення, з`ясовано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 транспортними засобами не володіють. Єдиним майном, яке вдалось встановити та яким ОСОБА_6 володіє на праві спільної часткової власності, є 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Відомості про будь-яке майно, належне ОСОБА_5 , відсутні. Зважаючи на те, що розмір шкоди, про стягнення якої пред`явлений позов, є суттєвим, ОСОБА_6 може відчужити свою частку квартири, що може істотно ускладнити виконання судового рішення. Для відновлення прав ОСОБА_4 , яка впродовж майже п`яти років захищала своє порушене право на автомобіль, якого незаконно була позбавлена, несла матеріальні затрати, не говорячи вже про моральні страждання, що призвели до значного погіршення стану здоров`я, потрібно буде докласти значних зусиль або ж взагалі стане неможливим. Відтак, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі задоволенні позовних вимог.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача підтримала заяву про забезпечення позову та просить таку задовольнити.

Відповідач та її представник у підготовчому судовому засіданні заперечили щодо забезпечення позову та просять у такому відмовити.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити з наступних підстав.

У постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення

Так, відповідно до положень ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч.2 ст.149 ЦПК України).

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

При цьому, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Так, судом встановлено, що предметом позову ОСОБА_4 є стягнення майнової та моральної шкоди.

З метою забезпечення виконання рішення суду позивач звернулася із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, у разі задоволенні позовних вимог.

При цьому, наявність самого по собі позову про відшкодування шкоди в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони користуватись або розпоряджатись житловим приміщенням, законному власнику з огляду на те, що право власності ОСОБА_6 на це приміщення позивачем не оспорюється, а предметом спору є лише виключно відносини стосовно стягнення шкоди.

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, зважаючи на те, що накладення арешту на майно та заборона вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомості, може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, яким це майно належить, а тому дійшов висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Марків Ю.С.