КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 757/32235/17-ц Головуючий у 1-й інстанції суддя: Матійчук Г.О.

11 лютого 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (правонаступник Державний центр зайнятості) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з позовом, у якому просила скасувати наказ останньої від 10 травня 2017 року №160-к про звільнення позивача у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статі 36 КЗпП України з 10 травня 2017 року; поновити на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису з 10 травня 2017 року й стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобов`язати відповідача виплатити позивачу усі належні при звільненні суми, виходячи з посадового окладу, розміром 8 500 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року позовні вимоги залишено без задоволення.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 20 листопада 2019 року постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з вказівкою встановити наявність або відсутність підстав для закриття провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на неврахування обставини, які є важливими для вирішення справи по суті.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3184/2020
В обґрунтування своїх доводів вказує, що при зміні в організації виробництва і праці у Державній службі зайнятості (Центрального апарату) було скорочення штату працівників на 2 одиниці, а також ліквідовано (виведено із штату) ряд посад, у тому числі посаду позивача.

Зазначає, що фактично зміни істотних умов праці не відбулися.

Звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП через відмову від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці є незаконним.

04.02.2020 представник Державного центру зайнятості - Сіманчук М.В. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства враховуючи що позивач проходила публічну службу .

У судовому засіданні представник Державний центр зайнятості - Шевченко О.О. підтримала подане клопотання.

ОСОБА_1 заперечувала проти закриття провадження у справі, хоча фактично визнала факт того, що працюючи на вказаній посаді фактично проходила публічну службу, оскільки вказана обставина була визначена відповідним Законом.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про закриття провадження у справі, колегія суддів вважає наступне.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , поновлення на посаді, оскільки звільнення позивача з посади відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства, а саме позивача було своєчасно попереджено про зміни в організації праці та зміну істотних умов праці, їй було запропоновано інші посади, від яких вона відмовилася.

З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів, враховуючи наступне.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 17 листопада 2003 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДСЗ (ЦА) -працювала на посаді заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису.

Згідно наказу ДСЗ (ЦА) від 06 березня 2017 року № 18 «Про зміни в організації праці Державної служби зайнятості (Центрального апарату) з 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис ДСЗ (ЦА). У пункті 2 вказаного наказу вказано, що всіх працівників, в тому числі і позивача, попереджено про зміни в організації праці.

У зв`язку з затвердженням 06 березня 2017 року структури та штатного розпису ДСЗ (ЦА) посаду заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення було виведено (скорочено).

Одночасно з попередженням про можливе наступне вивільнення позивачу була запропонована посада провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА).

10 травня 2017 року ОСОБА_1 була запропонована посада заступника начальника відділу формування бюджету Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА) (на період відпустки по вагітності та пологах основного працівника ОСОБА_2 ).

ОСОБА_1 була попереджена, що у разі відмови від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці її буде звільнено за пунктом 6 статті 36 КЗпП після закінчення двох місяців з моменту попередження.

Наказом від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення у зв`язку відмовою від запропонованої посади у зв`язку із зміною істотних умов праці на підставі пункту 6 статті 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 вважає, що її звільнення проведено з порушенням норм закону. Так, наказом ДСЗ (ЦА) від 06 березня 2017 року введено в дію нову структуру та штатний розпис ДСЗ (ЦА). Пунктом 2 вказаного наказу всіх працівників, в тому числі і ОСОБА_1 , попереджено про зміни в організації праці, при цьому позивача попередили про зміну істотних умов праці на четвертий день після введення у дію штатного розпису, оскільки вона перебувала у відрядженні, після чого запропоновано посаду провідного фахівця з аналізу ринку праці відділу статистики та аналізу Управління прогнозування, бюджетування та статистики ДСЗ (ЦА), від якої вона змушена була відмовитися, оскільки вказана посада не відповідала рівню її кваліфікації та продуктивності праці. Згодом позивачу було запропоновано посаду заступника начальника у цьому ж Управлінні, однак ця вакансія є тимчасовою, а тому позивач від неї відмовилася.

Зазначала, що за наслідками змін істотних умов праці після реорганізації, з урахуванням положень статті 42 КЗпП України, саме їй адміністрація повинна була запропонувати посаду заступника начальника Управління фінансового забезпечення - начальника відділу економічного планування та кошторису, а не іншій особі - ОСОБА_3 , яка має нижчу від неї, кваліфікацію та продуктивність праці.

Високий рівень кваліфікації і продуктивності праці позивача підтверджується значним наявним досвідом роботи, починаючи з 1993 року, у тому числі на керівних посадах та застосованих до неї заохочень, у тому числі, і на рівні Кабінету Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 звернулася до суду із відповідним позовом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Водночас відповідно до пункту 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 частини першої статті 4 КАС України).

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов язані з нарахуванням, виплатою, утриманням, компенсацією, перерахунком заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Відповідно до Положення про державну службу зайнятості, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15 грудня 2016 року № 1543, Служба є централізованою системою державних установ, діяльність якої спрямовується та координується Міністерством соціальної політики України.

Служба складається, зокрема, з Центрального апарату Служби, Центру зайнятості Автономної Республіки Крим, обласних, Київського та Севастопольського міських центрів зайнятості, міських, районних і міськрайонних центрів зайнятості.

Центральний апарат Служби, регіональні та базові центри зайнятості є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України та банківських установах, кутові штампи та печатки із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням та кодом за ЄДРПОУ, інші печатки та штампи (за наявності).

Центральний апарат Служби є головною державною установою у централізованій системі державних установ Служби.

Встановив, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Центральним апаратом Служби, працювала заступником начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення.

Наказом служби зайнятості (Центрального апарату) № 160-к від 10.05.2017 Позивача було звільнено з займаної посади у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці, відповідно до п.6 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_1 , працюючи на посаді заступника начальника Управління бухгалтерського обліку та фінансового забезпечення була уповноваженою особою на виконання функцій держави в установі, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції та є юридичною особою публічного права.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, то правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №754/15544/17-ц.

Скасовуючи постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 липня 2018 року, та направляючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, Верховний Суд у своїй постанові від 20 листопада 2019 року зазначив наступне.

«Зважаючи на те, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з Центральним апаратом Державної служби зайнятості та їй присвоювались ранги державного службовця, апеляційний суд, при новому розгляді, має перевірити, чи не була позивач уповноваженою особою на виконання функцій держави в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції та є юридичною особою публічного права та, чи не стосується такий спір проходження позивачем публічної служби».

Враховуючи вищезазначене, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що даний спір не є трудовим спором приватного характеру, а стосується проходження Позивачем публічної служби, а тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та задоволення клопотання представника Державного центру зайнятості - Сіманчук М.В. про закриття провадження у справі.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 255, 374, 377, 381 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання представника Державного центру зайнятості - Сіманчук Максима Володимировича про закриття провадження у справі задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2018 року скасувати.

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби зайнятості (Центрального апарату) (правонаступник Державний центр зайнятості) про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 12.02.2020.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова