ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7275/20 Справа № 213/524/20 Суддя у 1-й інстанції - Князєва Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат»

на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є вдовою ОСОБА_2 . 26 квітня 2004 року чоловік позивача - водій автомобіля БілАЗ ВАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» помер під час виконання своїх трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку. Внаслідок втрати чоловіка позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач втратила чоловіка, якого вона сильно любила та поважала. Після загибелі чоловіка нормальні життєві зв`язки позивача були знищенні, що викликало докладення з її боку додаткових зусиль для організації свого життя. Крім цього, на вихованні у позивача залишились малолітні діти. Після смерті чоловіка позивач постійно відчуває біль, страх, безпорадність. Не може усвідомити, що ніколи його не побачить, не почує голос, не зможе поспілкуватися, не відчує тепла і підтримки. У зв`язку із чим просила стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 350 000 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано, тим, що позивач зазнала значних моральних страждань та вимушених змін у життєвих стосунках внаслідок смерті її чоловіка під час нещасного випадку на виробництві.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що основною причиною нещасного випадку є вина самого потерпілого. Крім того, вважає, що визначена сума до відшкодування не відповідає принципам розумності та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

За правилом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган (частина друга статті 153 КЗпП України).

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працював водієм автомобіля БілАЗ у ВАТ «ПІВДГЗК» (змінено назву на ПАТ «ПІВДГЗК», згодом - на АТ «ПІВДГЗК).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с. 34).

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку на виробництві, що стався 26 березня 2004 року об 06 годині 20 хвилин від 20 квітня 2004 року, зазначено наступні обставини.

25 березня 2004 водій автомобіля БілАЗ 7512-10 госп. № 73 ОСОБА_2 після проходження перед змінного медичного огляду і одержання у диспетчера цеху подорожнього листа за № 3289 та письмового наряду контрольного майстра гірничотранспортного цеху рудоуправління ОСОБА_3 був направлений на вивозку гірничої маси від екскаватора ЕКГ - 8 І госп. № 50 з горизонту « - 45 м» на авто відвали позначки «+ 140 м» і о 19 годині 40 хвилин розпочав роботу.

Упродовж зміни водій ОСОБА_2 зробив БілАЗом 17 ходок від екскаватора № 50 на авто відвал позначки «+ 140 м» і після розвантаження останньої ходки о 6 годині 20 хвилин 26 березня 2004 року почав рухатися автомобілем до авто гаражу. Від`їхавши від розвантажувального майданчика відвалу, приблизно на 200 м, ОСОБА_2 побачив через ліве бічне скло дим, що виходив з-під кабіни. Зупинивши автомобіль та поставивши його на стояночні гальма, він спустився на землю і побачив горіння ізоляції електропроводки під кабіною водія.

За допомогою куртки він спробував загасити місце загоряння, але, побачивши, що однією курткою це не зробити, побіг за другою в кабіну.

У той час, коли ОСОБА_4 зайшов у кабіну за другою курткою, через дотик вогню з легкозаймистими сумішами, що знаходилися там, стався хлопок, в результаті чого ОСОБА_2 обдало парами суміші і на ньому загорівся спецодяг.

Не до кінця загасивши пожежу, ОСОБА_2 почав гасити одяг руками, не користуючись вогнегасником, що знаходився в кабіні. Коли зрозумів, що загасити не зможе, почав зривати його з себе.

Після чого, в обгорілому одязі, побіг до автомобіля водія ОСОБА_5 , який стояв на відстані 150 м від нього. І повідомивши його, що у його автомобіля загорівся двигун і він його гасив ОСОБА_5 по рації повідомив про цей випадок диспетчера цеху, механіка ГТЦ і викликав швидку допомогу.

Під`їхавши до БілАЗу №73, ОСОБА_5 не виявив слідів горіння вимкненого двигуна, а побачив, що кабіна повна диму і через декілька хвилин вона загорілась. За допомогою робітників гірничотранспортного цеху, які підійшли, вогонь в кабіні був погашений.

Машиною швидкої допомоги ОСОБА_2 був доставлений до опікового відділення 2-ї міської лікарні, де йому встановили діагноз: «Термічний опік полум`ям - обличчя, сідниць, верхніх та нижніх кінцівок 3 АБ ступеню 45 % поверхні тіла. Опік дихальних шляхів 1-го ступеню. Опіковий шок 4-го ступеню». Знаходячись на лікуванні, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Комісією встановлено, що водій ОСОБА_2 при гасінні пожежі неправильно визначив осередок загоряння і намагався гасити електропроводку під кабіною автомобіля, у той час, як осередок пожежі виник у кабіні. При огляді автомобіля після гасіння пожежі на рамі, двигуні, нижній частині днища кабіни слідів горіння не виявлено.

Згідно з розділом 4 акту причинами нещасного випадку є: зберігання в кабіні легкозаймистих сумішей, яке через необережне поводження з вогнем призвело до пожежі (порушення п. 16.1.38 «Правил охорони праці на автомобільному транспорті»); низька трудова дисципліна серед працівників рудоуправління (порушення п. 9.3 «Положення про СУОП в ВАТ «ПівдГЗК»).

Відповідно до розділу 6 акту відповідальними особами за нещасний випадок, що стався, є:

-водій автомобіля ОСОБА_6 . Яцьков, який допустив зберігання в кабіні легкозаймистих речовин, що внаслідок необережного поводження з вогнем призвело до пожежі, чим порушив п. 1.11. і 6.6. (б) «Інструкції № 1 з охорони праці для водіїв автотранспорту ГТЦ РУ ВАТ «ПівдГЗК»; п. 9.2.9 (4) «Правил пожежної безпеки для підприємств та організацій автомобільного транспорту України»; п. 16.1.38 «Правил охорони праці на автомобільному транспорті»;

-контрольний майстер ГТЦ О.С. Коржовський, який послабив контроль за виконанням підлеглим йому персоналом трудової та виробничої дисципліни, чим порушив п. 2.11 «Посадової інструкції»;

-начальник ГТЦ РУ В.Д. Дідур, який послабив контроль за виконанням працівниками цеху трудової та виробничої дисципліни, чим порушив п. 2.9 «Посадової інструкції» (а.с. 39-43).

Аналогічні обставини викладені в акті № 5 форми Н-1 Про нещасний випадок на виробництві від 20 квітня 2004 року (а.с. 35-38).

Відповідно до п. 1.11. і 6.6. (б) Інструкції № 1 з охорони праці для водіїв автотранспорту ГТЦ РУ ВАТ «ПівдГЗК» на автомобілі повинна постійно підтримуватися чистота і порядок, інструмент і захисні засоби повинні знаходитися на своєму місці. При виникнення пожежі, якщо відсутня небезпека вибуху баків з пальним, вжити заході для ліквідації пожежі вогнегасником (а.с. 66).

Згідно з п. 9.2.9 (4) Правил пожежної безпеки для підприємств та організацій автомобільного транспорту України» для недопущення пожежі на дорожньо-транспортних засобах забороняється залишати в кабіні і на двигуну просочені маслом і пальним обтиральні матеріали (клапті тощо) (а.с. 65).

Відповідно до п. 16.1.38 Правил охорони праці на автомобільному транспорті для уникнення пожежі на автомобілі забороняється залишати в кабінах і на двигуні забруднені маслом або пальним використані обтиральні матеріали (а.с. 64).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частина друга статті 1168 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Позивач ОСОБА_1 була дружиною померлого ОСОБА_2 , має двох дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 31-33).

Втративши чоловіка, позивач залишилась без матеріальної підтримки, вона змушена самостійно виховувати та забезпечувати двох дітей, що змінює та ускладнює звичний перебіг життя. Відчуття того, що позивач ніколи не побачить кохану людину, постійно її пригнічує, призводить до душевного потрясіння, переживання та страждань, що негативно відображається на її психологічному стані.

В розумінні положень чинного законодавства, відповідач як промислове підприємство, на якому стався нещасний випадок та діяльність якого пов`язана з підвищеною небезпекою, зобов`язаний відповідати за завдану позивачу шкоду.

За таких обставин та з підстав, передбачених зазначеними нормами матеріального права, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що нещасний випадок стався під час перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з АТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат», а отже, наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу як дружині померлого, з урахуванням глибини та тривалості її моральних страждань, яких вона зазнала внаслідок смерті чоловіка.

Доводи апеляційної скарги про те, що основною причиною нещасного випадку є вина самого потерпілого, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на те, що смерть ОСОБА_2 настала внаслідок порушення працівниками відповідача, у тому числі і померлим, законодавства про охорону праці, а тому саме відповідач як особа, що зобов`язана забезпечувати безпечні та нешкідливі умови праці, несе відповідальність з відшкодування моральної шкоди позивачу.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Незгода апелянта з розміром моральної шкоди підлягає відхиленню, оскільки визначена судом сума до відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, приймаючи до уваги, що смерть рідної людини є невідновлюваною втратою, що спричиняє страждання та хвилювання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.М. Пищида