Справа № 425/2958/19
Провадження № 22-ц/810/602/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Синько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 липня 2020 року, ухваленого Старобільським районним судом у складі: судді Кудрявцева І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 у серпні 2019 року звернулась до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що вони із відповідачем є рідними братом та сестрою, їхні батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на Ѕ квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину на ј вказаної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін ОСОБА_4 , після смерті якої позивачка подала заяву про прийняття спадщини, проте з`ясувалося, що мати за життя склала заповіт, і нотаріус не повідомила позивачці, на чию користь він зроблений.

За життя батьків вони мали хронічні тяжкі хвороби, потребувала постійної сторонньої допомоги. У зв`язку з байдужістю відповідача, доглядом спадкодавців займалася виключно позивачка. Відповідач ОСОБА_2 з 1984 року проживав окремо від батьків, приїздив до них дуже рідко, відносини були холодними через пияцтво відповідача, він не надавав батьку та матері допомоги, не цікавився їх життям і здоров`ям, хоча знав про їх тяжкі хвороби та безпорадний стан, не приїздив на похорони батьків.

Враховуючи викладене, позивачка ОСОБА_1 просила усунути відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті батьків - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, оскільки вважає, що допомагав батькам та ніколи не вимагав квартиру у матері.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 14 липня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті батьків ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про визнання спадкоємця негідним відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким вимоги позивачки задовольнити, визнати відповідача ОСОБА_2 негідним спадкоємцем та усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом щодо спадщини, яка відкрилася після смерті матері ОСОБА_4 .

Доводами апеляційної скарги фактично є підстави позову.

Апеляційне провадження відкрито 10 вересня 2020 року, ухвалою суду від 21 вересня 2020 року розгляд справи призначений на 11.30 год. 13 жовтня 2020 року. У зв`язку із перебуванням суддів Лозко Ю.П., Кострицького В.В. у відпустці, розгляд справи призначений на 03 листопада 2020 року об 11.30 год.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнав.

Позивачка, відповідач не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу усунення відповідача ОСОБА_2 як негідного спадкодавця від спадкування за законом на спадщину, що відкрилася після смерті батьків сторін - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки позивачка вважає, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцям, які тяжко хворіли та потребували такої допомоги, яку їм надавала лише позивачка.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини четвертої вказаної норми суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено та ніким не оспорюється, що батьками ОСОБА_1 , що народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_2 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до свідоцтв про народження записані: батько - ОСОБА_3 , матір ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва № НОМЕР_1 від 14.11.1994 р. про право власності на житло (а.с. 81) квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у рівних частках.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом РАЦС Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області 20 березня 2013 року складено актовий запис № 194 (а.с. 6).

Згідно копії заяви від 22.04.2013 року ОСОБА_1 як спадкоємець за законом приймає спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 (а.с. 74).

Відповідно до копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 22.04.2013 року інформація про заповіти/спадкові договори, складені ОСОБА_3 , у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 77).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.12.2014 року, виданого державним нотаріусом Рубіжанської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадщина на яку видано це свідоцтво складається з 1/2 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири видано ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку квартири ще не видано (а.с. 85).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що Відділом РАЦС Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області 12 червня 2014 року складено актовий запис № 420 (а.с. 7).

Згідно копії заяви від 19.06.2014 року ОСОБА_1 як спадкоємець за законом приймає спадщину, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 (а.с. 87).

Відповідно до копії інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 19.06.2014 року у Спадковому реєстрі наявна інформація про заповіт номер 55582488 у спадковому реєстрі, посвідчений 10.01.2014 номер в реєстрі нотаріальних дій 17 приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В., заповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 (а.с. 88).

Відповідно до копії заповіту, посвідченого 10.01.2014 року приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В., зареєстрованого в реєстрі за №17, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все, на що вона за законом буде мати право, заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 97).

Згідно копії заяви від 12.11.2014 року ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Білоус З.В. 10.01.2014 року за реєстровим №17, приймає спадщину, яка вказана у заповіті ОСОБА_4 (а.с. 92).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи із принципів змагальності та диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК), і кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12 ЦПК).

Підставами позову позивач на власний розсуд зазначила саме ненадання відповідачем, який мав таку можливість, допомоги батькам похилого віку, які були в безпорадному стані та потребували такої допомоги, що відповідно до вимог частини п`ятої статті 1224 ЦК України має наслідком усунення його від права на спадкування як спадкоємця за законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Розглядаючи справу по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав недоведеними обставини того, що спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребували саме допомоги відповідача і що той ухилявся від надання такої допомоги батькам як спадкодавцям та не встановив доказів для застосування такого способу захисту як визнання спадкоємця негідним.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

З аналізу змісту статті 1224 ЦК України, що регулює усунення від права на спадкування, вбачається, що її положення поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Натомість, у справі відсутні відомості про те, що відповідач ОСОБА_2 приймав спадщину, що відкрилася після смерті свого батька ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 1268 ЦК України у будь-який спосіб чи-то фактом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, чи-то шляхом подання заяви про прийняття спадщини у строк шість місяців з часу відкриття спадщини (ст. 1269, 1270 ЦК України).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не реалізував свої спадкові права щодо спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , то його і не можна усувати від права на спадкування, а намагання позивача довести ухилення відповідача від надання допомоги батьку як спадкодавцю, який був у безпорадному стані, не має значення для правильного вирішення справи з огляду на предмет доказування та неналежність всіх наданих позивачем доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про ненадання належної оцінки судом всім доказам позивача, що свідчать саме про ухилення відповідача від надання допомоги матері, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, примушування відповідачем матері до складення заповіту на його користь, нез`ясування судом у відповідача, чому той відмовився від своїх батьків, у той час, коли саме позивач проживала з батьками до смерті, доглядала їх та надавала всіляку життєву необхідну допомогу, ховала їх, то вказане не має значення для правильного вирішення спору, оскільки закон не передбачає усунення від спадщини спадкоємця за заповітом, яким є відповідач, з вказаних підстав.

Колегія суддів звертає увагу на те, що після з`сування судом того, що заповіт складений матір`ю сторін ОСОБА_4 на користь відповідача і останній вказану спадщину після смерті матері прийняв як спадкоємець за заповітом, позивачка не змінювала свої позовні вимоги та навіть в апеляційній скарзі наполягала на усуненні відповідача від права на спадщину за законом та помилково доводила ті обставини, що мають значення для застосування вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Вказані обставини як підстави позову суд не може змінювати самостійно.

Як не заслуговує на увагу і довід скарги про те, що відповідач з корисливих мотивів перешкоджав матері належним чином висловити свою останню волю, оскільки вказане не було підставою позову, а в суді апеляційної інстанції відповідно до частини шостої статті 367 ЦПК України не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Посилання скаржника на передбачений нормами сімейного законодавства обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків та на фактичне проживання позивачки разом із спадкодавцями не має значення для правильного вирішення справи.

Позивачка не відмовлялася у передбачений законом спосіб від своїх позовних вимог в частині щодо усунення відповідача від спадщини після смерті батька, і хоча і ставить питання в прохальній частині апеляційної скарги лише щодо усунення його від спадщини, що відкрилася після смерті матері, колегія суддів переглядає рішення у повному обсязі, оскільки вимогою скарги є скасування рішення в цілому.

Вдавшись до оцінки доказів сторін та дійшовши висновку про недоведеність позивачем того, що спадкодавці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 потребували саме допомоги відповідача і що той ухилявся від надання такої допомоги батькам як спадкодавцям та не встановивши доказів для застосування такого способу захисту як визнання спадкоємця негідним, суд з огляду на вищенаведене припустився порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Вказане відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених підстав.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 14 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті батьків ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 06 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді: