ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6629/20 Справа № 213/1038/20 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ

на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2020 року до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов позов позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням - задоволено частково.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 , на відшкодування моральної шкоди 100 000 (сто тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО - ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок на користь держави в особі Державної судової адміністрації України, за наступними реквізитами: отримувач коштів ГУК у м. Києві, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.

В апеляційній скарзі АТ ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ просить скасувати рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року по справі №213/1038/20 в частині стягнення з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків у розмірі 100 000,00 грн., а також судового збору в розмірі 1 000,00 грн., на користь держави та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ про стягнення моральної шкоди в розмірі 136 639, 00 грн., відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року просить відмовити АТ ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ у задоволенні апеляційної скарги на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року та рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача 34 роки 3 місяці, з яких в умовах впливу шкідливих факторів 19 років 2 місяці та звільнився 28.08.2017 року.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 20.02.2019 року у ОСОБА_1 виявлена наявність професійного захворювання з діагнозом: Хронічна радикулопатія шийна С6-С8 та попереково - крижова L5-S1 переважно ліворуч в стадії загострення зі значно вираженими статико-динамічними порушеннями м`язово-тонічним та стійким больовим синдромом, код М-54.1. В п.16 цього Акту зазначено, що професійне захворювання виникло внаслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та недосконалості робочого місця, де він підпадав під вплив фізичного навантаження, яке перевищувало нормативні показники.

Причиною професійного захворювання, згідно з п.17 Акту, є робоча поза (незручна) 36,2-58,1 % зміни, при нормі 25 % з вимушеними нахилами тулуба уперед під кутом більше 30 градусів; величина статистичного навантаження за зміну двома руками становила 246100 кг/с при нормі до 70000 кг/с, маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 30-36 кг при нормі 30 кг, робоча поза (вимушена) 28,2-29,8 % зміни при нормі 10 % (а.с. 3-6).

Згідно довідки обласної МСЕК від 21.05.2019 року підтверджується первинне встановлення ОСОБА_1 ступеню втрати професійної працездатності 50 % в зв`язку з радикулопатією, в період з 06.05.2019 року по 01.05.2020 року, та третя група інвалідності в зв`язку з професійним захворюванням на строк до 1 червня 2020 року (а.с.7-8).

Також, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 має захворювання, яке за визначенням є професійним, багаторазово перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №11» ДОР», в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу з приводу загострення болі в спині, пепереко-крижовому відділі хребта, лікарями якої встановлено рекомендації: спостереження у лікаря невропатолога, сімейного лікаря, прийом медикаментів, обмеження фізичних навантажень, тривалості рухів, нахилів тулуба, переохолоджень (а.с.11-34).

Отже, АТ ПІВДЕННИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем з вини відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду.

Судом першої інстанції також було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності - 50 відсотків.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 року встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1).

При цьому, відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з огляду на характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стаж роботи позивача на підприємстві, стан здоров`я, відсоток втрати професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках, наявні підстави для відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги АТ Південний ГЗК, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність вини в діях відповідача, як обов`язкової умови для відшкодування шкоди, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам та встановленим судом першої інстанції обставинам справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди, за умови доведеності такої шкоди, та не мають враховуватися судом при визначенні розміру моральної шкоди.

Також не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги посилання відповідача на те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки внаслідок професійного захворювання позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, періодичне перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через болі у хребті, ногах, в суглобах, що збільшуються під час руху та фізичному навантаженні, оніміння ніг, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ПІВДЕНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С.Городнича