Справа № 381/4538/19 Головуючий 1 інстанція- Соловей Г.В.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулисядо суду із вказаним позовом,який надалі доповнили і мотивували тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2009 року, яке набрало законної сили 20 березня 2009 року, відповідачка ОСОБА_4 зобов`язана сплатити на їх користь на відшкодування матеріальної шкоди 93522,90 грн.

Вказували, що 09 квітня 2009 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист, на підставі якого 06 травня 2009 року Фастівським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження № 12626527. Відповідачка, починаючи із 2009 року, повертала борг мізерними частинами, а остаточне погашення відбулося у березні 2018 року. 30 березня 2018 року державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу ДВС прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження. Вважають, що за період виконання судового рішення стягнуті кошти знецінилися, а тому відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України відповідачка має сплатити їм збитки у вигляді інфляційних втрат 204914,90 грн. та 3 % річних 25351,11 грн. за період із 20 березня 2009 року по 30 березня 2018 року. У зв`язку із наведеним просили стягнути із відповідачки на їх користь за прострочення виконання грошового зобов`язання інфляційних втрат 204914,90 грн. та 3 % річних 25351,11 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким їх вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповвідність

- 2 -

висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Скарга мотивована хибною позицією суду, який відмовив з підстав необгрунтованості та невідповідності закону і обставинам справи розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних. Вважає, що в такому випадку суд мав або зобов`язати їх подати більш детальний розрахунок, або здійснити свій розрахунок (постанова Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 922/3782/17). Відмовивши у позові, суд позбавив їх права на відшкодування збитків, завданих невиконанням судового рішення.

Відповідачка ОСОБА_4 правом на подання відзиву не скористалася.

В суді апеляційної інстанції позивачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу та викладені в ній доводи підтримала, просила задоволити та скасувати рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області як незаконне.

Інші позивачі та відповідачка належним чином повідомлялися про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що розрахунок інфляційних втрат, долучений позивачем до позовної заяви, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи. При цьому суд виходив із неможливості самостійного розрахунку з огляду на відсутність доказів, які б містили інформацію про дату оплати боргу та відсутністю у суду обов`язку самостійно збирати докази.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1). Збирання доказів не є обов`язком суду (ч.2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3).

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2009 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному

- 3 -

порядку, матеріальну шкоду в розмірі 93522,90 грн. Рішення суду набрало законної сили 20 березня 2009 року після апеляційного перегляду справи.

На підставі вказаного рішення Фастівським міськрайонним судом Київської області 09 квітня 2009 року виданий виконавчий лист № 2-8/09.

Відділом державної виконавчої служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Кивській області 06 травня 2009 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження за виконавчий листом № 2-8/09 про солідарне стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 боргу в сумі 93522,90 грн.

Відповідачка повертала борг частинами шляхом відрахування з пенії, остаточне погашення відбулося 29 березня 2018 року. 30 березня 2018 року державним виконавцем Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області прийнято постанову про закінчення виконвчого провадження у зв`язку із сплатою боргу згідно платіжних доручень № 930, № 932 від 29 березня 2018 року.

Також судом встановлено, що позивачем при подачі позову було надано розрахунок де визначено період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, однак, суд позбавлений перевірити час їх сплати для врахування при визначенні місяця індексу інфляції у зв`язку із відсутністю доказів, які б містили інформацію про дату їх оплати.

За таких обставин суд вірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо хибної позиції суду, який відмовив з підстав необгрунтованості та невідповідності закону і обставинам справи розрахунку інфляційних втрат і 3 % річних, бо в такому випадку суд мав самостійно здійснити розрахунок колегія суддів відхиляє як необгрунтовані з таких міркувань.

Розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних здійснено позивачами наступним чином: на стягнуту судом суму боргу 93522,90 грн. позивачами нараховано інфляційні втрати та 3 % річних за весь період із 20 березня 2009 року (набрання рішенням законної сили) по 30 березня 2018 року (а.с.106).

Проте, такий розрахунок суперечить обставинам справи, з яких вбачається, що після відкриття 06 травня 2009 року Фастівським міськрайонним відділом ДВС виконавчого провадження № 12626527 відповідачка щороку здійснювала погашення боргу частинами, тобто борг постійно зменшувався.

Зокрема із довідки Фастівського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області вбачається, що станом на 01 січня 2012 року погашно борг у розмірі 745,47 грн. У 2012 році відповідачкою здійснено 12 оплат на загальну суму 13120,61 грн., у 2013 році 7 оплат на загальну суму 1596,33 грн., у 2014 році 5 оплат на загальну суму 2664,82 грн., у 2015 році 8 оплат на загальну суму 3278,82 грн., у 2016 році 9 оплат на загальну суму 3726,16 грн., у 2017 році 8 оплат на загальну суму 2750,68 грн., у 2018 році 3 оплати на загальну суму 66840,01 грн. (а.с.18-19).

Отже, сума боргу постійно зменшувалася, а відтак нарахування позивачами інфляційних втрат та 3 % річних на всу суму боргу за весь період є невірним і необгрунтованим. Це по-перше.

По-друге, в матеріалах справи відсутні докази про конкретні дати здійснення відповідачкою числених оплат на погашення боргу. Відсутні вони і в довідці виконавчої служби. Наведене унеможливлює здійснення судом власного розрахунку боргу, оскільки неможливо визначити дати зменшення суми боргу, на що вірно послався суд у рішенні, зазначивши про неможливість обрахування інфляційних втрат і 3 % річних у зв`язку ізвідсутністю доказів про дати сплати.

При цьому суд вірно керувався положеннями Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно ст.1 якого індекс споживчих цін (індекс інфляції) -

- 4 -

показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Тобто, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальність передбачена ч.2 ст.625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 24 квітня 2019 року у справі № 910/5625/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, від 22 січня 2019 рокуу справі № 905/305/18, від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав витребуватиу позивачів більш детальний розрахунок необгрунтовані і суперечать таким засадам цивільного судочинства, як рівність та змагальність сторін.

Пункт 3 ч.2 ст.129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч.1). Збирання доказів не є обов`язком суду (ч.2). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3).

Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Отже, витребування судом у сторони будь-яких доказів за власною ініціативою суперечить принципу змагальності.

Також, відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК Україниапеляційний суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін», який є складовою права на справедливий суд, передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 922/3782/17 необгрунтовані, оскільки рішення в цій справі ухвалено з іншими фактичними обставинами і розрахунок боргу взагалі не був предметом дослідження судом.

Доводи скарги про те, що відмовивши у позові, суд позбавив позивачів права на відшкодування збитків, завданих несвоєчасним виконанням судового рішення, необгрунтованні. В даному випадку суд не позбавляв позивачів права на відшкодування збитків, а розглянув їх вимоги у встановленому законом порядку та визнав їх недоведеними. Намагання позивачів пов`язати відмову їм у позові з підстав недоведеності вимог із

- 5 -

позбавленням прав недоречні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишит без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: