Провадження № 22-ц/812/1865/20 Доповідач апеляційної інстанції-Тищук Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Миколаїв

справа № 485/533/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Гайдаржий Андрія Валерійовича

на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 7 вересня 2020 року суддею Квєткою І.А. в приміщенні цього ж суду зі складанням повного тексту, у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1

(третя особа Снігурівська районна державна адміністрація Миколаївської області)

усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з нею,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі в її вихованні.

Посилаючись на те, що при розірванні шлюбу син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати з матір`ю, яка перешкоджає йому у спілкуванні, просив визначити наступні способи безперешкодного спілкування з дитиною: у першу та третю суботу кожного місяця з 10:00 до 17:00 години за ним обраним місцем, без супроводу матері з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання; та у першу та третю неділю кожного місяця з 10:00 до 17:00 години за ним обраним місцем, без супроводу матері з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання; кожен день народження сина - ІНФОРМАЦІЯ_1 кожного року до досягнення повноліття, а також у святкові дні - Новий рік (31 грудня кожного року), Різдво, Великдень (згідно з православним церковним календарем) з 10:00 до 14:00 години за ним обраним місцем, без супроводу матері з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання.

До участі в справі як третю особу залучено орган опіки та піклування Снігурівської районної державної адміністрації.

Відповідачка позов не визнала, посилаючись на те, що порядок спілкування з дитиною встановлено рішенням комісії з питань захисту дітей Снігурівської райдержадміністрації, у виконанні якого вона позивачу не перешкоджала, проте він сам не завжди його виконував. Також вказувала на небажання позивача добровільно надавати матеріальну допомогу на її утримання та на утримання сина, а також на його агресивну поведінку та нанесення їй легких тілесних ушкоджень.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року позов задоволено частково, ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та брати участь у його вихованні. Визначено спосіб участі батька у вихованні сина шляхом побачень та спілкування у наступному порядку: - перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 14:00 протягом першого місяця; - перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 16:00 протягом другого місяця; - в подальшому перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 17:00; - День народження дитини - ІНФОРМАЦІЯ_1 , Новий рік - 31 грудня, Різдво Христове - 07 січня, Великдень - за православним церковним календарем, з 10:00 до 14:00 год. Протягом перших чотирьох місяців зустрічі проводити в присутності матері та фахівця із соціальної роботи в рекреаційних зонах і місцях дитячого дозвілля. В подальшому, без присутності матері та фахівця, за місцем, обраним позивачем, за умови, що дитина на той час не хворітиме, з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання. В іншій частині позову відмовлено, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто 840,80 грн. судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення змінити та визначити спосіб участі позивача у вихованні сина шляхом побачень: до досягнення дитиною 6 років - у перші та треті суботи та неділі кожного місяця з 10 до 17 години за місцем проживання відповідачки у супроводі матері; після досягнення 6 років у перші та треті суботи та неділі кожного місяця з 10 до 17 години за місцем, обраним позивачем, без супроводу матері з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання; - кожен день народження дитини до досягнення повноліття , та у святкові дні Новий рік (31 грудня кожного року), Різдво та Великдень (згідно з православним календарем) з 10 до 14 години за місцем, обраним позивачем без супроводу матері, з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання. Апелянт посилалась на те, що оскільки вони з відповідачем не проживали разом майже з народження дитини, то син дуже прив`язаний до матері та повноцінно не сприймає позивача як батька, в силу свого віку дитина не розмовляє, а позивач не має відповідних навичок у спілкуванні з ним, тому спілкування батька з сином без участі матері завдасть дитині психологічного навантаження та стресу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на безпідставність тверджень апелянта про те, що він з сином не зможе порозумітись і їхнє спілкування без участі матері може завдати дитині стресу. Також вказував на те, що після ухвалення рішення судом першої інстанції відповідачка виїхала жити до м. Одеси, що на його думку, підтверджує той факт, що дружина перешкоджає його спілкуванню з сином.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник просили апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Представник третьої особи до суду не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3 вересня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з матір`ю.

Між сторонами виникли неприязні відносини стосовно утримання сина позивачем та участі у його вихованні дитини.

Питання участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини було предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської районної державної адміністрації, якою було встановлено ОСОБА_2 дні зустрічей з сином кожну другу та четверту суботу календарного місяця з 14 до 16 години за місцем проживання матері, в її присутності, за умови, що дитина на той час не хворітиме та за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Батьків попереджено про неприпустимість підбурення дитини проти матері (батька) та родичів.

Крім того, в матеріалах справи міститься висновок Комісії з питань захисту прав дитини Снігурівської районної державної адміністрації про те, що ОСОБА_2 має належні матеріально-побутові умови проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має бажання приймати участь у вихованні малолітнього сина та спілкуватися з ним без присутності матері. Вважає за доцільне встановити наступний порядок зустрічей з дитиною: - перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 14:00 протягом першого місяця; - перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 16:00 протягом другого місяця; - в подальшому перша та третя субота і друга та четверта неділя з 10:00 до 17:00; - День народження дитини - 26 лютого, Новий рік - 31 грудня, Різдво Христове - 07 січня, Великдень - за православним церковним календарем, з 10:00 до 14:00 год. За місцем, обраним позивачем за попередньою домовленістю з матір`ю. Зустрічі проводити без супроводу матері за умови, що дитина не хворіє та за попередньою домовленістю з матір`юза місце, обраним позивачем, з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

В той же час, як вже було встановлено судом малолітній син сторін, на час розгляду справи, не досяг 3-річного віку (2 роки 8 місяців), тривалий час мешкає окремо від батька, дуже прив`язаний до матері. Батько дитини визнав цю обставину, але зазначив, що має намір налагодити його особисте спілкування з сином.

Крім того, колегія суддів бере до уваги факт того, що дитина (через малолітній вік) не може в повній мірі висловити свої думки, а відтак, потребує додаткового догляду, в даному випадку, з боку матері, як особи, з якою дитина проживала весь час з народження.

Тому суд правильно прийшов висновку щодо необхідності встановлення зустрічей в присутності матері. Разом з тим, враховуючи вік дитини, яка не досягла 3-річного віку, окреме проживання батька від дитини на протязі тривалого часу, не досить приязні відносини між батьками, прив`язаність дитини до матері, а також відсутність доказів того, що побачення дитини з батьком у відсутності матері не буде провокувати у дитини психоемоційний стрес, який може вплинути на поведінку дитини, стан її здоров`я та відносини з оточенням та у родині, колегія суддів вважає за доцільне збільшити період часу, на протязі якого необхідно проводити зустрічі в присутності матері з чотирьох до дванадцяти місяців. Крім того, з метою налагодження більш близьких стосунків між батьком і дитиною, колегія суддів не погоджується з висновком суду про необхідність проведення зустрічей в присутності фахівця з соціальної роботи.

Таким чином, врахувавши принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дитини, передбачений статтею 141 СК України, для забезпечення найкращих інтересів дитини, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінити рішення суду першої інстанції та визначити порядок та спосіб спілкування позивача з дитиною - протягом перших дванадцяти місяців в присутності матері. У подальшому, без присутності матері, за місцем, обраним позивачем, за умови, що дитина на той час не хворітиме, та з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання.

Керуючись статями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,

апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Гайдаржий Андрія Валерійовича задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року змінити, виклавши четвертий абзац резолютивної частини в такій редакції: «Протягом перших дванадцяти місяців зустрічі проводити в присутності матері. В подальшому, без присутності матері, за місцем, обраним позивачем, за умови, що дитина на той час не хворітиме, та з обов`язком повернути дитину до місця постійного проживання».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 12 листопада 2020 року