Провадження № 2/161/406/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 лютого 2020 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Бортнюка А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
08 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та члени її сім`ї є власниками квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що в листопаді 2004 року вона зареєструвала місце проживання відповідача в цій квартирі, хоча ОСОБА_2 в її житло не поселявся та ніколи там не проживав. Реєстрація місця проживання відповідача була здійснена нею на його прохання, оскільки йому потрібна була відповідна довідка для пред`явлення в банківську установу. Позивач вказує, що реєстрація особи у квартирі, яка фактично не проживає там, порушує її права власника, адже кількість зареєстрованих осіб впливає на вартість комунальних послуг, отримання субсидії.
На підставі вищенаведеного позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 02 грудня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Станом на 05 лютого 2020 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, які зазначені в позовній заяві. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, позивач просила позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 та члени її сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про право власності від 15 серпня 2007 року (а.с. 4).
З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в квартирі АДРЕСА_1 встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою з 30 листопада 2004 року (а.с.5-6).
За відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області ОСОБА_2 значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.8).
Факт не проживання ОСОБА_2 за адресою зареєстрованого місця проживання підтверджується актом перевірки паспортного режиму від 03 січня 2020 року, за змістом якого встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 проживають позивач ОСОБА_1 , троє її синів та дочка. ОСОБА_2 , 1969 року народження, на час здійснення перевірки в помешканні не було, його особистих речей не виявлено.
Вищенаведене дає підстави для висновку, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача.
Крім того, факт не проживання відповідача у даній квартирі більше року, підтверджується і показами, допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
За приписами статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним.
З огляду на статтю 156 ЖК Української РСР, статтю 391 ЦК України право членів сім`ї (зокрема колишніх членів сім`ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім`ї (колишні члени сім`ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням.
Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
З врахуванням вищенаведених норм закону та аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією (а.с.1).
Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ).

Дата складення повного тексту заочного рішення13 лютого 2020 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Філюк Т.М.