Справа № 309/3659/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого Джуги С.Д.

суддів Кожух О.А., Куштана Б.П.

при секретарі: Юрочко А.П.

імена (найменування) сторін:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2019 року у складі судді Сідей Я.Я., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк", надалі Банк) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що згідно договору № б/н від 08.11.2011 року ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. На час відкриття спадщини відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали разом з боржником. 05.04.2018 р. позивачем було отримано відповідь Хустської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємці за померлою ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк». Копіями паспортів стверджується, що відповідачі зареєстровані за адресою проживання ОСОБА_3 , отже відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ст.1268 ч.3 ЦК України, так як відповідачі не відмовилися від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. 15.07.2018 р. до відповідачів було направлено лист-претензію, але ніяких дій з погашення боргу не було виконано. Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість становить 7417,62 грн., яка складається з наступного: 7369, 34 грн. заборгованість за кредитом, 48,28 грн. заборгованість за відсотками. З огляду на викладене позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 7417,62 грн. та судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення Банк подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що позивачем не подано доказів і не доведено, що відповідачі прийняли спадщину за померлим позичальником та неправомірно відмовив у заявленому позові.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав подану апеляцію, просить її задовольнити.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком не доведено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є спадкоємцями ОСОБА_3 та що вони прийняли спадщину після його смерті.

З даними висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки такі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України)

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Матеріалами справи встановлено, що згідно договору № б/н від 08.11.2011 року ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 7500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що свідчить свідоцтво про смерть.

Станом на дату смерті КонОСОБА_4 заборгованість за договором кредиту становить 7417,62 грн., яка складається з наступного: 7369, 34 грн. заборгованість за кредитом, 48,28 грн. заборгованість за відсотками.

05.04.2018 р. позивачем було отримано відповідь Хустської державної нотаріальної контори про те, що спадкоємці за померлою ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «Приватбанк».

Згідно копій паспортів громадян України ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 34,35).

Доказів проживання відповідачів за вказаною адресою на день смерті боржника не подано.

15.07.2018 р. відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено листи-претензії, але ніяких дій з погашення боргу не було виконано (а.с.42-44, 55).

Обґрунтовуючи заявлений позов, Банк вказує на те, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини з посиланням на копії паспортів позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена адреса позивальника.

З даного приводу слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини, яки обраховується з моменту її відкриття.

Згідно з ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Апеляційний суд вважає помилковим посилання позивача в обґрунтування позову на прийняття ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщини за померлою ОСОБА_3 на відмітку в їх паспорті щодо реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки законодавець пов`язує прийняття спадщини особою саме з фактом постійного проживання з спадкодавцем, а не реєстрацією місця проживання.

Апеляційний суд констатує, що відмітка в паспорті про реєстрацію місця проживання не є безумовним свідченням постійного проживання особи за такою адресою, як про це вказує позивач.

В даному випадку, Банком при поданні позову до суду в додатках до нього подано копії паспорту позичальника та відповідачів, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 .

Однак, належних та допустимих доказів про те, що відповідачі ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 на момент смерті позичальника ОСОБА_3 ( 01.10.2014 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживали разом з ним матеріали справи не містять.

При цьому, згідно відповіді відділу державної реєстрації виконавчого комітету Хустської міської ради, відомості, що містяться в картотеці реєстраційного обліку та в Реєстрі територіальної громади щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні (а.с.69).

З огляду на викладене, суд першої інстанції з врахуванням вищенаведених обставин правильно встановив, що Банком не подано до суду жодних письмових підтверджень про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є спадкоємцями ОСОБА_3 та, що вони фактично прийняли спадщину за нею .

Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року .

Головуючий:

Судді: