Справа № 682/2365/19
Провадження № 2/682/84/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 лютого 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Шевчука В.В.,
за участю секретаря Придачук Г.Л.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників відповідачів Горовенко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Славутського міськрайонного суду Хмельницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС", Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання недійсними договорів та стягнення коштів,
05.08.2019 позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" (далі ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС"), Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання недійсними договорів та стягнення коштів.
Відповідно до умов Договору, лізингодавець відповідач ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" зобов`язувався передати предмет лізингу у власність та користування лізингоодержувачу - позивачу, на умовах, передбачених договором фінансового лізингу та договору купівлі продажу.
На виконання умов Договору на рахунок відповідача позивачем у період з було сплачено 163058 грн. 00 коп.
Позивач зазначає, що даний договір лізингу підлягає визнанню недійсним, оскільки вчинений ТОВ "АВТОКРЕДИТ ПЛЮС" без відповідного дозволу ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг,зокрема надання послуг фінансовоголізингу. Крім того, позивач посилається на порушення відповідачем вимог Закону України Про захист прав споживачів (п.п. 1, 2, 4, 6, 7 ч. 3 ст. 18) щодо несправедливих умов спірного договору, які містяться в п.п. 3.2, 3.12, 4.18, 6.2.1, 6.2.2, 6.3.3, 9.9, 9.4 10.3, 14.1.3, 14.1.4, 14.1.6 договору, зокрема в частині відсутності достатньої інформації про предмет договору (не визначено предмет лізингу, його вартості та інших характеристик), порядку розрахунків (включення до лізингових платежів комісії за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу), обмеження права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання останнім обов`язків, передбачених законом, звуження обов`язків лізингодавця, виключення відповідальності лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Зазначає, що спірний договір укладений без письмової згоди сторін на використання при вчиненні даного правочину факсимільного відтворення підпису особи, уповноваженої лізингодавцем підписувати такі документи, та відтворення відбитка печатки лізингодавця технічним печатним пристроєм та не містить зразків відповідного аналога власноручного підпису лізингодавця. Сам договір нотаріально не посвідчений.
Враховуючи наведене просить позов задовольнити.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заяві.
Представник відповідача ТОВ «Автокредит Плюс» проти задоволення позову заперечив. Вказує, що ними умови договору виконуються у повному обсязі, а тому підстав для визнання договору недійсним немає. Крім того просить застосувати строк позовної давності, який вважає позивачем пропущений.
Представник АТ «Приватбанк» просить у задоволенні позову відмовити, оскільки позивач будь яких вимог до них не ставить, а тому вони не є належними відповідачем по справі.
Третя особа просить проводити розгляд у відсутності їх представника.
Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши і дослідивши письмові докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються ЦК України, Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 628 ЦК України, за своєю сутністю такий договір є змішаним, оскільки містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору.
Згідно зі ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Разом із тим, суд звертає увагу на те, що позивач не ставить питання про визнання договору нікчемним, а просить визнати його недійсним.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом частини п`ятої цієї норми, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір.
Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Згідно ч. 2 ст. 18 цього Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
20 січня 2016 року згідно з додатком №1 до даного Договору (специфікація та акт приймання-передачі) позивачу було передано у лізинг строком на 60 місяців автомобіль марки FORD Тransit Connect, 2004 року випуску, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 вартістю 143000 грн. (а.с. 25)
Розмір щомісячних платежів за договором визначений у додатку №2 (графік лізингових платежів) та становить 3230 грн. (а.с. 26)
Пунктом 2.2 договору передбачено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу зазначений в п. 14.1.2. заяви про приєднання до договору і складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку 2 (Графік сплати лізингових платежів) до договору, та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але, в будь-якому випадку, не може бути меншим одного року. Також п. 6.6.5 договору визначено право лізингоодержувача на дострокове погашення заборгованості шляхом перерахування суми, достатньої для погашення усієї простроченої та поточної заборгованості (черговість погашення якої визначена п. 4.7), а також вартості предмета лізингу, яка залишилася невиплаченою на дату дострокового погашення. При цьому, термін користування лізингоодержувачем предметом лізингу на дату дострокового погашення заборгованості не може бути менше, ніж один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту прийому-передачі.
Згідно з п.п. 3.2, 3.12 договору з моменту підписання сторонами акту, до лізингоодержувача переходять усі ризики, пов`язані з користуванням та володінням предметом лізингу. Ризик невідповідності предмета лізингу цілям використання цього предмета лізингу несе лізингоодержувач. З дати прийому предмета лізингу по акту лізингоодержувач відмовляється від будь-яких прямих чи непрямих претензій до лізингодавця з приводу якості предмета лізингу.
Відповідно до п. 4.18 договору, у випадку дострокового погашення зобов`язань за цим договором, лізингоодержувач сплачує у повному обсязі комісію за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу згідно з додатку 2 (графік лізингових платежів) за весь строк лізингу, якщо інше не передбачено заявою про приєднання до договору. Пунктом 9.9 договору передбачено, що в разі ненадання лізингоодержувачем документів, зазначених в Сертифікаті, і/або відмови лізингоодержувачем від цього договору з будь-яких підстав, окрім тих, що передбачені чинним законодавством, лізингоодержувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 100% (в т.ч. ПДВ) від розміру авансового платежу, зазначеного в п. 14.1.8 заяви про приєднання до договору. Пунктом 10.3 договору передбачено, що лізингодавець може прийняти рішення про вилучення предмету лізингу, а лізингоодержувач зобов`язаний повернути предмет лізингу лізингодавцю на протязі 15 днів з моменту прийняття такого рішення, при цьому усі раніше сплачені лізингоодержувачем щомісячні платежі поверненню не підлягають.
В пунктах 6.2.1, 6.2.2 договору визначено, що лізингоодержувач зобов`язаний сплатити лізингодавцю платежі по відшкодуванню вартості предмету лізингу відповідно до графіку та статтей 14.1.3, 14.1.4 заяви про приєднання до договору, сплатити лізингодавцю відсотки, комісію за проведення щомісячного моніторингу предмета лізингу та комісію за надання предмета лізингу відповідно до графіка, акту-специфікації та статтей 4.1.3, 14.1.4, 14.1.6 заяви про приєднання до договору.
Пунктами 14.1.3, 14.1.6 заяви про приєднання позивача до публічного договору визначено щомісячні платежі та порядок їх сплати, а саме: щомісячно згідно графіку та включають в себе комісію за проведення щомісячного моніторингу предмету лізингу в розмірі згідно додатку (графік лізингових платежів) та інші платежі: винагорода за проведення додаткового моніторингу предмету лізингу в розмірі, зазначеному в ст. 13.8 договору, винагорода за проведення моніторингу для отримання інформації про наявність або відсутність заборгованості щодо предмету лізингу при внесенні останнього платежу в строки та розмірі, зазначеними в ст. 6.2.21 договору на день внесення платежу.
Відповідно до п.п. 9.4, 9.10 договору, у разі порушення лізингоодержувачем будь-якого із зобов`язань, передбачених у ст.ст. 6.2.6-6.2.8 договору, він сплачує лізингодавцю штраф у розмірі 100% від загальної вартості предмета лізингу (в т.ч. ПДВ), зазначеної в специфікації. У випадку, коли лізингоодержувач повертає предмет лізингу лізингодавцю без придбання його у власність і при цьому вартість предмета лізингу в результаті неналежної його експлуатації лізингоодержувачем на дату повернення за оцінкою незалежного експерта становить розмір, менший ніж сума лізингових платежів згідно графіку лізингових платежів, що не сплачені за предмет лізингу на дату такого повернення, лізингоодежувач сплачує лізингодавцю штраф в розмірі 100% від вартості автомобіля, що визначена сторонами в момент укладання договору.
Також, відповідно до п. 12.1 договору та п. 14.4 заяви про приєднання до договору, договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами заяви про приєднання до договору, тобто з 03 січня 2016 року. При цьому, додатки 1 (специфікація) та 2 (графік сплати лізингових платежів), які є невід`ємними частинами договору, та які визначають предмет лізингу, його вартість, розмір, склад та графік сплати лізингових платежів підписані позивачем як лізингоодержувачем 20 січня 2016 року. Тобто, наведене свідчить, що на час укладення договору 20.01.2016 року не було визначено предмета лізингу, його вартості та інших характеристик.
Наведені доводи позивача знайшли підтвердження в судовому засіданні і вони узгоджуються з дослідженими судом матеріалами справи.
При цьому суд враховує те, що умови оспорюваного договору містять несправедливі умови, визначені в п.п. 1-7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів, які порушують принцип добросовісності». Зокрема, суд приймає до уваги наступне. Як вбачається із змісту зазначеного договору, в ньому не конкретизований предмет лізингу (рік випуску, колір, індивідуальні технічні характеристики, індивідуальна комплектація тощо) та його ціна. В договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов`язків, передбачених договором та законом, звужені обов`язки лізингодавця, які регламентовані Законом України «Про фінансовий лізинг» та нормами ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов`язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Разом з тим, значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Крім цього, в оспорюваному договорі передбачено право лізингодавця розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем його положень, однак таке право у лізингоодержувача умови договору не містять. Крім того, даний договір укладено із умовами сплати лізингоодержувачем суми комісії, яка не є лізинговим платежем.
Разом із тим, 23.10.2019 від відповідача надійшла заява про застосування позовної давності у даній справі. В якій зазначає, що строк позовної давності за вимогою про визнання договору недійсним Договору сплив (а.с. 204).
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки у даній справі підлягає застосуванню позовна давність, перебіг якої, відповідно до матеріалів справи, розпочався від 03 січня 2016 року та сплив у січні 2019 року.
Керуючись ст.ст. 256, 257, 260, 261 ЦК України, 12, 49, 81, 141, 223, 247, 263-265, 273,354 ЦПК України, суд
У задоволенні позову відмовити
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 12.02.2020