ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7857/20 Справа № 202/1060/20 Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів: Каратаєвої Л.О., Макаров М.О.

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 ,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати шлюб, укладений між сторонами /а.с.2-3/ .

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинились, подружжя проживають окремо. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку, яка проживає з матір`ю. Посилається на те, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом не ведуть спільного господарства тривалий час, можливості зберегти сім`ю не має, збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін та дитини.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року задоволено позовні вимоги. Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 14 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 17, які мають спільну дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішено питання щодо розподілу судових витрат /а.с.39-41/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач, подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та справу направити в інший суд за встановленої підсудністю, посилаючись на те, що судом не прийнято до уваги заперечення відповідача проти розірвання шлюбу /а.с.46-47/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Криничанського районного управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 17, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 /а.с. 7/.

В цьому шлюбі у сторін народилася дитина донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська зроблено відповідний актовий запис № 684, що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 8/.

Судом встановлено, що між сторонами фактично припинені шлюбні стосунки, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, між ними примирення неможливе.

Спір щодо поділу майна вирішується в іншому судовому провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Статтею 112 СК України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, з контексту вищевказаних правових норм, кожен із подружжя має право на розірвання шлюбу. Примушування до збереження шлюбу є порушенням права чоловіка, або дружини. Відповідно, шлюбні відносини формуються на вільному волевиявленню двох сторін.

Задовольняючи позов суд виходив із того, що сторони подружніх та сімейних відношень не підтримують, спільного господарства не ведуть, родина розпалася, позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам спільної дитини.

Колегія суду погоджується з такими висновками, оскільки, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що у подружжя є спільна неповнолітня дочка, яка потребує як матір так і батька, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки спілкування батька з дитиною не може залежати від перебування її батьків у шлюбі, оскільки в силу ст.141, 153 СК України батьки мають рівні права на спілкування з дитиною незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою.

Доводи відносно того, що суд першої інстанції не надав сторонам строку на примирення також колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду з позовом у лютому 2020 року та на теперішній час подружжя не вживало заходів для примирення, що підтверджує обставини про фактичне припинення шлюбних відносин. Таким чином, виходячи з тривалості розгляду справи, сторони мали достатньо часу для відновлення шлюбних відносин та здійснення заходів для примирення. Переглядаючи дану справу колегія суддів керується правовими нормами за якими кожен з подружжя має право на його розірвання та не може бути примушений до перебування у шлюбі проти своєї волі.

Щодо вимог апеляційної скарги про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю, колегія суддів приходить до висновку, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки виходячи з місця реєстрації сторін вирішення даного спору відноситься за підсудністю до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, підстав для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у позові, як про це просить позивач, не встановлено.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:,

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Л.О. Каратаєва

М.О. Макаров