КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Коцюрба О.П., Сержанюк А.С.,

секретар Шебуєв Д.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Дугіновим Дмитром Андрійовичем, який діє на підставі довіреності, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Дугіновим Дмитром Андрійовичем, який діє на підставі довіреності, на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за депозитним вкладом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» в якому просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь за договором: № SАMDN4202 від 02.11.2009, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог, суму банківського вкладу в розмірі 107 845,22 дол. США, відсотки станом на 29.10.2019 за користування банківським вкладом у розмірі 216 926,95 дол. США та станом на 08.02.2019 у розмірі 11 798,57 дол. США; 3% річних станом на 29.10.2019 за депозитним договором у розмірі 180 330,48 грн. та станом на 08.02.2019 у розмірі 76 972,55 грн.

В подальшому позивач звернувся до суду із заявою від 16.01.2019, про змінення розміру позовних вимог та просив стягнути з відповідача на користь позивача, за договором банківського вкладу № SАMDN4202 від 02.11.2009 суму банківського вкладу в розмірі 107 845,22 доларів США, відсотки за користування банківським вкладом за період з 02.11.2009-29.10.2018 у розмірі 218 023,54, відсотки за користування банківським вкладом за період з 30.10.2018-08.02.2019 у розмірі 11 798,57 доларів США, 3% річних за період з 05.03.2018-29.10.2018 у розмірі 166 745,00 грн. та 3% річних за період з 30.10.2018-08.02.2019 у розмірі 76 972,55 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач, починаючи з березня 2014 року неправомірно позбавив можливості користуватись коштами, відмовився перераховувати і видавати відповідні суми. 12.05.2015 ОСОБА_1 звертався до банку із заявою, в якій просив відновити нарахування відсотків за договором банківського вкладу. Стверджував, що дана заява була отримана відповідачем, але як і попередня, безпідставно не задоволена. Вважав, що обставини, на які посилається банк щодо відмовити в виплаті коштів не є причиною зупинення нарахування відсотків за договором банківського вкладу та блокування рахунків. Виходячи з вищевказаного, вважав, очевидним факт порушення відповідачем умов договору банківського вкладу та чинного законодавства, що порушує його права (а.с. 2-8зв., 33-39).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів за депозитним вкладом задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № SАMDN4202 від 02.11.2009 вклад у розмірі 107 845,22 доларів США, відсотки - 48 817,01 доларів США, 3% річних у розмірі 81 098,95 грн. В іншій частині відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 99-101).

АТ КБ «ПриватБанк» було подано апеляційну скаргу на рішення суду, в якій зазначається, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказує, що зобов`язання за договорами, укладеними між ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Кримської філії та кримськими клієнтами, виконує АНО «ФЗВ» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополь, та яке було конфісковано та націоналізовано окупаційною владою (а.с. 103-107).

Також ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення суми нарахованих відсотків за вкладами та суми 3% річних та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Зазначає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував надані позивачем докази та пояснення, не відобразив в рішенні на підставі яких обставин він дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо нарахованих відсотків та 3 % річних підлягають задоволенню частково, та якими доказами підтверджуються ці обставини (а.с. 111-114зв.).

Слід зазначити, що представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано дві ідентичні апеляційні скарги на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019. Одну апеляційну скаргу було направлено безпосередньо через суду першої інстанції, другу до Київського апеляційного суду. Вивчивши подані матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що вони є тотожними, та мають розглядатись як одна апеляційна скарга на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.09.2019 (а.с. 111-114зв., 118-121 зв.).

06.02.2020 від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» є незаконною та необґрунтованою, не відповідає обставинам справи, а тому задоволенню не підлягає. Вказує, що депозитний договір був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його севастопольською філією, яка не є суб`єктом цивільного права. Відтак банк зобов`язаний зберігати інформацію про рахунки клієнтів, й з усіма обставинами в банку має бути наявна інформація за спірним договором (а.с. 157-169).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.03.2020 справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за депозитним вкладом було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення (а.с. 188-190).

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.07.2020 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN4202 від 02.11.2009 відсотки за період з 30.10.2018 по 08.02.2019 (101 день) 4,32 дол. США та 3% річних - 34 415,94 грн. (а.с. 220-221).

Не погоджуючись із додатковим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати додаткове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно розрахував суму відсотків за період з 30.10.2018 по 08.02.2019 виходячи зі ставки «На вимогу» у розмірі 0,01% річних, оскільки відповідно до умов депозитного договору, відсоткова ставка складає 13%. Про зменшення розміру відсоткової ставки відповідач ОСОБА_1 повідомлено не було, тому зміна відповідачем відсоткової ставки по депозитам фізичних осіб по вкладам на вимогу не змінює відсоткову ставку по строковому договору банківського вкладу.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув 3% річних у гривні, оскільки у відповіді на відзив, письмових поясненнях та дебатній промові, позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 16.01.2019 по справі № 737/2054/16-ц неодноразово наполягав на стягненні 3% річних саме у іноземній валюті (а.с. 238-241).

Рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем в частині стягнення відсотків за депозитним договором та 3% річних.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав апеляційні скарги на рішення та додаткове рішення з викладених в них підстав, та просив їх задовольнити, та заперечував проти апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача Кобзар Ю.Б. заперечувала проти поданих апеляційних скарг позивача та просила їх відхилити. Апеляційну скаргу відповідача підтримала з викладених в ній підстав, та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1061 ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02.11.2009 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SАMDN4202 на оформлення банківського вкладу у розмірі 107 845,22 доларів США. Факт внесення коштів підтверджується квитанцією № 189836817 Tr.N CAGRAGR41358 від 02.11.2009 та електронною ощадною книжкою № НОМЕР_1 (а.с. 10, 11, 12).

У 2014 році відповідач без відповідного розпорядження позивача та без погодження з ним позбавив останнього права безперешкодно користуватись своїми грошовими коштами, заблокувавши доступ до електронної ощадної книжки.

12.05.2015 ОСОБА_1 письмово звернувся до відповідача з заявою про переведення депозитних рахунків з Севастопольського відділення на обслуговування до м. Нова Каховка Херсонської області та дозволити йому користуватись рахунками в звичайному режимі.

01.12.2015 банком було повідомлено, що відповідальність за відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації, законом покладається на Російську Федерацію.

Таким чином, з 2014 року доступ до вкладу позивача було заблоковано відповідачем, а неодноразові звернення було залишено без задоволення.

26.02.2018 ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до банку із заявою, в якій містилось повідомлення про розірвання договору банківського вкладу № SАMDN4202 від 02.11.2009 з 05.03.2018.

На вищезазначену заяву, банком було направлено лист, в якому зазначалось, що на підставі постанови НБУ від 06.05.2014 банки були зобов`язані припинити діяльність своїх відокремлених підрозділів, розташованих на території АРК і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів.

Отже, ПАТ КБ «Приватбанк» взяті на себе зобов`язання за договорами банківського вкладу, зокрема з повернення належних позивачу суми банківського вкладу та процентів не виконано. Доказів, які б спростовували наявність депозитних зобов`язань перед позивачем суду надано не було і такі дані матеріали справи не містять.

Згідно зі ст.ст. 1, 3, ч. 2, 3 ст. 9 Закону Украйни «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасові окупованою визнається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополь Тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тому посилання відповідача, єдиним акціонером якого є Держава в особі Міністерства Фінансів України, в обґрунтування своїх доводів і заперечень, на Федеральний Закон РФ № 39- ФЗ «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополя», Рішення Центрального банку Росії № РН-ЗЗ/Л від 21.04.2014, Ухвалу Центрального районного суду м. Сімферополя від 21.04.2014, Ухвалу Центрального суду м. Сімферополя від 04.06.2014 є неприпустимими.

Згідно з п. 1.4. Положення про філію: саме банк несе відповідальність за діяльність філії; кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території міста Севастополь, який станом на час розгляду справи окуповано; договір вкладу був укладений між позивачем та відповідачем, як юридичною особою, тому припинення діяльності відділення банку на окупованій території м. Севастополя, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача.

Стороною укладеного договору банківського вкладу є відповідач, відповідно до статей 526, 631, 651, 653, 1058, 1075 ЦК України зобов`язання за договором має виконувати саме відповідач, як юридична особа.

Посилання представника банку на те, що здійснення компенсаційних виплат вкладникам має відшкодовуватись АНО «Фонд захист вкладників», суд апеляційної інстанції оцінює критично.

Матеріалами справи підтверджується, що договір № SАMDN4202 від 02.11.2009 було укладено в Севастопольської філії, тому доводи відповідача щодо здійснення компенсаційних виплат вкладникам - АНО «Фонд захисту вкладників» не мають відношення до цієї справи та не можуть бути враховані під час розгляду даної справи.

Щодо доводів ОСОБА_1 про нарахування відсотків, слід зазначити наступне.

У пункті 16 договору вкладу № SАMDN4202 від 02.11.2009, в якому зазначено, що при розірванні договору за ініціативою клієнта до закінчення строку, у клієнта виникає зобов`язання повернути банку суму нарахованих відсотків, що включає суму фактично виплачених відсотків. В такому випадку банк нараховує відсотки на суму вкладу за ставкою «на вимогу». Сума нарахованих відсотків за цілу кількість років, що минули з моменту укладення договору, виплачується в повному розмірі. У період з 6-ти місяців з дати початку продовження строку, нарахування відсотків за неповний строк вкладу здійснюється зі ставки вкладу помноженої на коефіцієнт 0,5.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 02.11.2009 по 09.11.2017 (2929 днів)відсотки нараховуються за ставкою 13,0% річних.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження неотримання відсотків по вкладу до 2014 року., тому період нарахування відсотків починається з 15.05.2014 по 09.11.2017 (1275 днів).

Відповідно до протоколу Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017 було змінено (зменшено) ставку «на вимогу» до 0,01%.

У період з 10.11.2017 по 04.03.2018 (період менше ніж 6 місяців) застосовується ставка вкладу помноженої на коефіцієнт 0,5 (116 днів);

У період з 05.03.2018 по 29.10.2018 застосовується ставка «на вимогу» у розмірі 0,01% річних (238 днів).

У період з 30.10.2018 по 08.02.2019 застосовується ставка «на вимогу» у розмірі 0,01% річних (102 дня).

107 845,22 *13% / 100% / 365 * 1275 = 48 935,04 дол. США.

107 845,22 *6,5% / 100% / 365 * 116 = 2 227,81 дол. США.

107 845,22 *0,01% / 100% / 365 * 238 = 7,03 дол. США.

107 845,22 *0,01% / 100% / 365 * 102 = 3,01 дол. США.

Отже, сума відсотків за договором вкладу складає 48 935,04 + 2 227,81 + 7,03 + 3,01 = 51 172,89 дол. США.

Щодо стягнення 3% річних за період з 05.03.2018 по 29.10.2019.

Сума боргу складає 107 845,22 дол. США + 51 172,89 дол. США = 159 018,11 дол. США, що станом на 05.03.2018 становить 4 511 992,63 грн.

Отже, 4 511 992,63 грн. * 239 (кількість днів) * 3% / 366 = 88 632,84 грн.

Стягнення 3% річних за період 30.10.2018 по 08.02.2019

4 511 992,63 грн. * 102 (кількість днів) * 3% / 366 = 37 826,57 грн.

Всього підлягає стягненню 3% річних у сумі 88 632,84 грн. + 37 826,57 грн. = 126 459,41 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи розмір заборгованості по відсоткам за депозитним договором, застосував до зазначеного всього періоду 13%, що не відповідає матеріалам справи, тому колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення в цій частині та ухваленням нового, з урахуванням розрахунку викладеного вище.

Доводи позивача про те, що ним заявлялось в відповіді на відзив, письмових поясненнях та у дебатній промові вимоги про стягнення 3% річних у іноземній валюті, колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ст. 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом до банку просив стягнути, крім іншого, 3% річних у розмірі 166 745,00 грн.,тобто, вимога про стягнення 3% річних була зазначена позивачем у гривні.

Ухвала про відкриття провадження у даній справі була постановлена 07.11.2018, призначено підготовче судове засідання на 06.12.2018 (а.с. 43). Заяву про змінення розміру позовних вимог було направлено засобами поштового зв`язку до суду першої інстанції 11.01.2019, яка зареєстрована канцелярією 16.01.2019 (а.с. 33-39). У вказаній заяві, позивач також просить стягнути 3% річних у гривні.

Підготовче засідання було закрито 14.03.2019, справу призначено до розгляду на 23.04.2019 (а.с. 75-77). Відповідно довідки, судове засідання призначене на 23.04.2019 не проводилось в зв`язку з неявкою сторін (а.с. 79).

Отже, за період з 16.01.2019 по 23.04.2019 у позивача був час на зміну розміру позовних вимог із зазначенням суми грошових коштів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача та в якій саме грошовій одиниці дана заборгованість має бути стягнута, однак, таких заяв, клопотань матеріали справи не містять, тому довід ОСОБА_1 про безпідставне стягнення судом першої інстанції 3% річних у гривні є помилковим та таким, що суперечить нормам діючого процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду першої інстанції зводяться до незгоди з відсотковою ставкою, за якою було нараховано відсотки за депозитним вкладом та 3% річних не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

В зв`язку з вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено надані докази та враховуючи мотиви, якими позивач обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення відсотків та 3 % річних, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про стягнення відсотків у розмірі 48 817,01 доларів США та 3% річних у розмірі 81098,95 грн., тому рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню в частині стягнення відсотків та 3% річних за депозитним договором з ухваленням нового судового рішення, додаткове рішення підлягає скасуванню, апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції та додаткове рішення підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Дугіновим Дмитром Андрійовичем на рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від його імені та в його інтересах адвокатом Дугіновим Дмитром Андрійовичем на додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року в частині стягнення відсотків та 3% річних за депозитним договором № SАMDN4202 від 02 листопада 2009 року та додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 липня 2020 року скасувати та постановити нове наступного змісту.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за договором банківського вкладу № SАMDN4202 від 02 листопада 2009 року відсотки у розмірі 51 172(п`ятдесят одна тисяча сто сімдесят два),89 доларів США.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (; МФО № 305299, рахунок № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) за договором банківського вкладу № SАMDN4202 від 02 листопада 2009 року 3% річних у розмірі 126 459 (сто двадцять шість тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять), 41 грн.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді О.П. Коцюрба

А.С. Сержанюк