Справа № 643/7585/18
Провадження № 2/643/270/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2020 Московський районний суд м.Харкова у складі головуючої судді Букреєвої І.А. , за участю секретаря Воловод К.А. , позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа : приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна про розірвання договору довічного утримання , -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, яким просить розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 17.03.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Погрібною Т.П. , зареєстрований у реєстрі № 495, скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги позову мотивує тим, що 17.03.2017 вона та її чоловік ОСОБА_4 уклали договір довічного утримання (догляду), вважаючи, що за таким договором буде надаватися догляд за позивачем , оскільки вони не мали можливості самостійно піклуватися про себе через старчу немічність та хвороби, за що передали у власність відповідачу свою квартиру АДРЕСА_1 . Під час обговорення умов договору позивач звертала увагу представника відповідача, що вимушена укласти такий договір саме через похилий вік, стан здоров`я, що потребує стороннього догляду та допомогу, в тому числі прибирання житла, прання, готування їжі, купівлі харчів та ліків, сплати комунальних послуг тощо. Позивач була переконана, що саме таку допомогу отримає після укладання договору довічного утримання. Між тим, з часу укладання договору позивач не отримала жодного виду догляду. Текст договору не перекладений на мову, яку позивач розуміє, оскільки вона володіє російською мовою. Позивач зазначає, що відповідач зобов`язався не надавала їй жодної допомоги , а якщо мати відповідача ОСОБА_5 і приносила їй їжу , то вона розраховувалась з нею з своєї пенсії. Відповідно до умов договору, відповідач розпочала надсилати кошти поштою тільки після конфлікту та звернення позивача з позовом до суду. Отже, позивач вважає, що оспорюваний договір не відповідає її внутрішній волі, оскільки помилялась щодо умов договору.

Під час слухання справи у суді позивач , шляхом надання відповідної заяви, відмовилась від частини позову, що стосувалася договору, укладеного з її померлим чоловіком ОСОБА_4 , погодилася з тим , що у відношенні чоловіка договор є виконаним на даний час.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала , вважає їх надуманими та безпідставними, вважає, що договір довічного утримання від 17.03.2017 укладено відповідно до вимог ЦК України, договір виконувався та виконується відповідно до положень договору. Для надання поточної допомоги ОСОБА_1 до останньої постійно приходила мати відповідача ОСОБА_5 , однак ОСОБА_1 відмовилась від допомоги з січня 2018 року . Усі фінансові зобов`язання за договором ОСОБА_3 виконує відповідно до умов договору , в повному обсязі та в строк, передбачений договором, ніяких пропозицій від позивача щодо внесення доповнень, змін до договору не надходило.( т.1 а.с.60-63)

В судовому засіданні представники позивача, кожний окремо, підтримали обставини, викладені у позову та його вимоги, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у запереченнях та просив суд відмовити у задоволенні позову (т.1 а.с. 60-63)

Представник третьої особи Золотаревський В.Я. просив відмовити у задоволені позову.

Суд , вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вислухавши свідків, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 27 грудня 1950 року перебувала зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою №108 від 21.05.2002 виданої Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції. Подружжю на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації житлового фонду 17.05.1995 року, реєстраційний номер 5-95-53714, право зареєстроване у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.05.1995 за реєстровим номером П-5-18701( а.с.14,196 )

17 березня 2017 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П., зареєстрований в реєстрі за № 495. При укладенні договору довічного утримання, частки у праві спільної власності на квартиру не визначались. ( а.с.195 т.1)

Умовами договору передбачено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 передають у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 зобов`язується забезпечувати їх утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно пункту 5 договору довічного утримання, ОСОБА_3 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 доглядом та фізичною допомогою довічно, а саме: надавати допомогу у вигляді догляду та фізичної допомоги; виконання призначених медичних процедур; придбання за гроші ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та забезпечення приготування необхідного харчування, необхідною побутовою допомогою на загальну суму не менше розміру мінімальної пенсії щомісяця; за необхідності надання матеріальної допомоги, у сумі 350 (триста п`ятдесят) грн. щомісяця.

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.15 т.1 )

Укладений Договору зобов`язує відповідачку ОСОБА_3 виконувати обов`язки за договором особисто. Відповідач не заперечувала , що зазначені обов`язки вона особисто не виконувала , але наполягала на тому , що їх виконувала її мати . Тобто, для виконання цієї частини пункту 5 Договору відповідач зверталася за допомогою як до ОСОБА_5 , так і до інших осіб.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 пояснювали стосовно певних епізодів у житті ОСОБА_4 та підтверджувалу участь у його житті ОСОБА_5 , яка допомагала йому як сусідка . Однак , жоден з наведених свідків не надали повних і достатніх свідчень щодо виконання відповідачем ОСОБА_3 умов договору довічного утримання на постійній основі з дати його укладення та на даний час у відношенні позивача ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що знайома із позивачкою та її померлим чоловіком давно. Вказала, що ходила до ОСОБА_4 кожного дня, готувала їжу, відправляла їх обох на лікування у санаторій , викликала додому лікарів. Зазначила, що після смерті чоловіка, ОСОБА_1 не бере від неї їжу, бо боїться, що її можуть отруїти, не бере слухавки, не відчиняє двері.

Допитаний у суді свідок ОСОБА_9 пояснив, що живе в тому ж будинку, що і сторони по справі, на 3 поверсі. Зазначив, що товаришував із ОСОБА_4 . Пояснив, що знає про наявність договору довічного утримання від ОСОБА_4 ОСОБА_5 добре до нього ставилася. Чув від ОСОБА_4 , що ОСОБА_5 пригощала його їжою. Розповів, що йому відомо , що , десь два роки тому, ОСОБА_3 приносила ОСОБА_1 подарунок, а та не взяла його та не пустила її у квартиру.

Свідок ОСОБА_10 сусідка позивача , пояснила, що знає, що ОСОБА_5 викликала швидку ОСОБА_4 , готувала їжу, ОСОБА_5 все робила до січня 2018 року. Не знає, чому сторони перестали спілкуватися. Чула , що в день свого народження ОСОБА_1 не впустила в квартиру ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_18 , яка є сусідкою позивачки , пояснила , що бачила, як зранку ОСОБА_5 приносила тарілки до квартири ОСОБА_4 . Пояснила, що знає, що сторони посварились після смерті ОСОБА_4 , бачила, як у день народження ОСОБА_1 вона не впустила в квартиру ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що знає ОСОБА_3 , їх доньки товаришують. Зазначила, що знала ОСОБА_4 , так як її чоловік товаришував з ним. Наголосила, що ОСОБА_5 пять років допомагала ОСОБА_4 . Пояснила, що одного разу ОСОБА_5 попросила її подзвонити у двері квартири ОСОБА_1 , бо їй вона не відчиняє. Коли ОСОБА_1 відчинила двері, то сказала, що їй не вистачає коштів, що нехай краще вона за квартиру кошти платить.

Стаття 528 ЦК України передбачає, що виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника зобов`язання особисто. У разі невиконання або неналежного виконання обов`язку боржника іншою особою цей обов`язок боржник повинен виконати сам.

Відповідно до п. 5 Договору довічного утримання вбачається обов`язок відповідача " надавати допомогу у вигляді догляду та фізичної допомоги, виконання медичних процедур, придбання за гроші відчужувачів харчування ".

Тобто , вказаний пункт Договору зобов`язує відповідачку виконувати вищевказане - особисто, але , як встановлено судом , з пояснень свідків , ОСОБА_3 цього ніколи не робила.

Відповідно до частини 1 статті 747 ЦК України, майно, що належить співвласникам на підставі спільної сумісної власності, зокрема майно, що належить подружжю, може бути відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 747 ЦК України, якщо відчужувачем є один із співвласників майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, договір довічного утримання (догляду) може бути укладений після визначення частки цього співвласника у спільному майні або визначення між співвласниками порядку користування цим майном.

У разі смерті одного із співвласників майна, що було відчужене ними на підставі договору довічного утримання (догляду), обсяг зобов`язання набувача відповідно зменшується, з моменту смерті одного з відчужувачів набувач може в повному обсязі розпоряджатися часткою, набутою за договором від того з співвласників, хто помер.

При укладені договору довічного утримання частки подружжя та порядок користування майном, в даному випадку, визначені не були.

Відповідно до ч.2 ст.755 ЦК договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувана.

Враховуючи вищевикладене, договір довічного утримання в частині ОСОБА_4 вважається виконаним.

Квартира, що стала предметом спірного Договору довічного утримання була набута у власність подружжям ОСОБА_4 на правах спільної сумісної власності і частки кожного із подружжя не виділялися. Частиною першою ст.70 СК України встановлено , що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проаналізувавши і вивчивши надані чеки поштових переказів , копія квитанції яких надані суду ( а.с. 80-81 т.1) можна дійти наступного висновку, що на ім`я ОСОБА_1 були зроблені адресні поштові перекази грошей : 06.07.2018 - 515 грн; 23.06.2018 - 510 грн; 15.06.2018 - 510 грн; 18.05.2018 - 510 грн; 15.05.2018 - 510 грн; 20.04.2018 - 460 грн; 06.04.2018 - 510 грн; 21.03.2018 - 510 грн; 14.03.2018 - 1765 грн; 06.03.2018 - 510 грн; 27.02.2018 - 510 грн; 19.02.2018 - 460 грн; 20.01.2018 - 360 грн; 26.12.2017 - 360 грн. Поштові перекази грошей були здійснені у грудні 2017 (1 переказ), січні 2018 (1 переказ), лютому 2018 (3 перекази), березні 2018 (3 перекази), квітні 2018 (2 перекази), травні 2018 (2 перекази), червні 2018 (2 перекази); липні 2018 (1 переказ)

Поштові перекази за період з 27 лютого 2018 року ОСОБА_1 не отримані ( т.1а.с.127 )

Одним із зобов`язань набувача за договором довічного утримання від 17 березня 2017 року є надання відчужувачам, за необхідності, матеріальної допомоги у сумі 350 грн. щомісяця (п. 5).

Отже, відповідач не систематично надавав матеріальну допомогу та порушував умови договору довічного утримання щодо надання матеріальної допомоги відчужувачам у сумі 350 грн. Належних доказів надання матеріальної допомоги у сумі 350 грн відчужувачам за договором довічного утримання починаючи з березня 2017 року по листопад 2017 року не надано. Тому, твердження відповідача про пересилання грошових коштів кожного місяця не відповідають дійсності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України).

Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

З матеріалів справи вбачається факт погіршення відносин між сторонами у справі.

Відповідно до договору довічного утримання істотними умовами договору є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому приміщені - квартирі, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, забезпечення медичною допомогою, забезпечення харчуванням, надання матеріальної допомоги та залишення позивачам квартири у довічне безкоштовне користування.

Встановивши, що ОСОБА_3 належним чином не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання, а саме, покладені на неї зобов`язання щодо здійснення догляду за позивачами, сплати вартості матеріальної допомоги , а починаючи з січня 2018 року взагалі залишила позивача без догляду та допомоги, яка за віком та станом свого здоров`я є неспроможною забезпечити себе самостійно, потребує щоденного стороннього догляду та медикаментозного лікування, суд дійшов висновку щодо наявність правових підстав для розірвання договору довічного утримання.

Безпідставними є доводи відповідача про те, що вона належним чином виконувала зобов`язання за договором довічного утримання, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_3 особисто не здійснювала догляд за позивачкою, незважаючи на те, що вона за віком та станом здоров`я потребує догляду саме на регулярній основі. Періодично здійснювала догляд мати відповідача , якої вона передоручила ці обов`язки без погодження з позивачкою.

Дані висновки підтверджуються поясненнями самої ОСОБА_3 , наданими в суді та поясненнями допитаних свідків.

ОСОБА_3 посилалась на факт оплати комунальних послуг за квартиру, як на факт, що свідчить про належне виконання нею умов договору довічного утримання.

Матеріали справи містять квитанції про сплату комунальних послуг ОСОБА_3 ( а.с.4-23 т.2)

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

ОСОБА_3 є власником цієї квартири з часу укладання договору довічного утримання, а саме з 17 березня 2017 року , зважаючи на що обов`язок сплати комунальних послуг, відповідно до ст. 322 ЦК України, покладений на неї, як на власника.

Даний факт не може вважатися доказом належного виконання нею обов`язків за договором довічного утримання щодо здійснення догляду за позивачкою та сплати вартості матеріальної допомоги, оскільки за договором довічного утримання квартиру було передано позивачкою у власність ОСОБА_3 та вона, як власник майна, здійснювала утримання цього житлового приміщення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.

Проте, відповідачкою не було надано доказів, що свідчать про перерахування нею на користь позивачів вартості матеріального забезпечення у встановленому розмірі або придбання нею продуктів харчування, ліків, одягу тощо.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо істотного порушення ОСОБА_3 . Договору довічного утримання, якими передбачено довічне постійне утримання, забезпечення позивачів харчуванням, одягом, необхідною допомогою та матеріальним забезпеченням кожного з відчужувачів.

Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України , судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача.

Згідно ч. ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат , суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним. Позивач просить стягнути на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 40 000 грн. ( а.с.164 т.2) та витрати на оплату судового збору.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 20 лютого 2018 року, 01жовтня 2019 року , 04 жовтня 2019 року , акти приймання передачі робіт (послуг) від 01 липня 2019 року, детальний опис робіт виконаних адвокатом від 01 липня 2019 року, завдання до договору від 04 жовтня 2019 року , звіт наданих послуг від 27 листопада 2019 року , а також чеки про сплату гонорару адвоката ( а.с.164-177 т.2) .

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим(рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява№ 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Разом з цим суд звертає увагу на складність справи, тривалість її розгляду та інші обставини, якими обґрунтована вартість юридичних послуг.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що відшкодування позивачем адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності і тому підлягає зменшенню та стягненню у розмірі 5 000 грн. Стягненню на користь позивачки підлягає також сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн.80 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання , укладений 17 березня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Погрібною Т.П. , зареєстрований в реєстрі за № 495 .

За вказаним договором залишити зареєстрованим право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , право власності на другу половину зазначеної квартири , що було зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору довічного утримання від 17.03.2017 року за реєстровим номером № 495 - скасувати .

Заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену 17 березня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Московським МВ ХМУ УМВС України в Харківській області 20 червня 2002 року ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. та витрати на юридичну допомогу у розмірі 5 000 грн. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складений 13 лютого 2020 року.

Суддя