КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/2000/17 Головуючий у 1-й інст. - Осаулов А.А.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4652/2020 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.

при секретарі Гаврюшенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представникаПриватного акціонерного товариства «Аеробуд» - Лисак Тетяни Леонідівни на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Осаулова А.А. у справі за скаргою виконуючого обов`язки директора Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» Цимбала І.О. на дії приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни, стягувач: ОСОБА_1 щодо винесення постанови про арешт майна та її скасування, -

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Аеробуд» звернулось із скаргою на дії приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни, стягувач: ОСОБА_1 , у якій просить суд визнати дії приватного виконавця щодо винесення постанови про арешт майна боржника від 13.09.2019 року неправомірними та скасувати постанову, заборонити передачу на реалізацію майна, на яке накладено арешт згідно постанови державного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни від 13.09.2019 року, ВП №58285618.

Посилається на те, що 17.09.2019 року ПрАТ «Аеробуд» отримало від приватного виконавця Кісельової В.В. постанову від 13 вересня 2019 року про арешт майна боржника, що винесена в межах виконавчого провадження №58285618.

Вказане виконавче провадження спрямоване на примусове виконання виконавчого листа №761/2000/17, виданого 17.10.2017 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва щодо стягнення з ПрАТ «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 520 524,90 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Скаржник вважає постанову про арешт майна боржника від 13.09.2019 року такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права скаржника на знаки для товарів та послуг.

Приватним виконавцем не враховано того факту, що усе майно скаржника вже було арештоване державними виконавцями в межах інших виконавчих проваджень, а отже реальне виконання рішення Шевченківського районного суду неможливе з огляду на той факт, що ПрАТ «Аеробуд» позбавлено можливості проводити розрахунки з незалежних від підприємства обставин.

Існує ризик, що майнові права скаржника на арештовані знаки для товарів та послуг можуть бути предметом реалізації на торгах.

Таким чином, на думку скаржника, у приватного виконавця Кісельової В.В. не було підстав для винесення постанови про арешт майна боржникау ВП №58285618.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року відмовлено у задоволенні скарги виконуючого обов`язки директора Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» ОСОБА_2

Не погоджуючись з ухвалою суду, представникПриватного акціонерного товариства «Аеробуд» - Лисак Тетяна Леонідівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Визнати дії приватного виконавця Кісельової В.В. про складання постанови про арешт майна боржника від 13.09.2019 року, ВП №58285618 неправомірними. Скасувати постанову приватного виконавця Кісельової В.В. про арешт майна боржника від 13.09.2019 року, ВП №58285618. Заборонити передачу на реалізацію майна, на яке накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Кісельової В.В. від 13.09.2019 року, ВП №58285618.

Посилається на те, що згідно оскаржуваної постанови приватного виконавця накладено арешт на майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг), що належать ПАТ «Аеробуд». Відповідно до частини ІІ Акту інспекційного відвідування «Опису стану додержання вимог законодавства про працю» вказано «… наразі підприємство позбавлено можливості проводити розрахунки, у тому числі із оплати із незалежних від підприємства обставин. Починаючи з серпня 2016 року та по сьогоднішній день банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно підприємства арештовані в рамках ряду різних виконавчих проваджень стосовно стягнення із підприємства заборгованості в судовому порядку…». Даний факт підтверджується постановами про арешт коштів боржника та іншими документами з виконавчого провадження. Відповідно до ст.16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» власник свідоцтва може передавати будь - якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору. Передача права власності на знак не допускається, якщо вона може стати причиною введення в оману споживача щодо товару і послуги або щодо особи, яка виготовляє товар чи надає послугу. Враховуючи положення ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» існує ризик, що майнові права скаржника на арештовані знаки для товарів і послуг можуть бути предметом реалізації на торгах, та стати предметом введення в оману споживача щодо товару і послуг, як такі, що стали власністю особи яка не має жодного відношення до будівництва та використання знаку на товари та послуги у зареєстрованих класах.

В судовому засіданні представник скаржника підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу відзиву на апеляційну скаргу до суду не подали, в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що арешт майна боржника в межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення майнового характеру є доцільним та передбачений нормами Закону України «Про виконавче провадження» для даної категорії проваджень.

Факти накладення арешту на конкретно визначене майно боржника та його кошти, які перебувають у банківських установах, не можуть слугувати доказами неможливості накладення арешту на інше майно, що належить боржнику - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг).

Доказів на підтвердження того, що постанова про арешт майна боржника від 13.09.2019 року є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та винесена всупереч положеннямЗакону, скаржником суду не надано та матеріали скарги не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Згідно ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Кісельової Віталіни Володимирівни перебуває виконавче провадження №58285618 з виконання виконавчого листа № 761/2000/17 виданого Шевченківським районним судом м. Києва 17.10.2017 року про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату та компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 260 262,45 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення та по день подання позову, тобто з 24.10.2016 року по 19.01.2017 року в сумі 260 262,45 грн., а всього 520 524,90 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

13.09.2019 року приватним виконавцем Кісельовою В.В. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить боржнику - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 572 577,39 грн.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно доч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов правильного висновку, що вданому випадку арешт майна боржника в межах виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення майнового характеру є доцільним та передбачений нормами Закону України «Про виконавче провадження» для даної категорії проваджень.

При цьому, факт накладення арешту на конкретно визначене майно боржника та кошти останнього, які перебувають у банківських установах, не може бути підставою неможливості накладення арешту на інше майно, що належить боржнику - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг).

Доказів на підтвердження того, що постанова про арешт майна боржника від 13.09.2019 року є такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та винесена всупереч положеннямЗакону, скаржником суду не надано та матеріали скарги не містять, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги та скасування постанови приватного виконавця про арешт майна боржника.

В поданій скарзі виконуючий обов`язки Голови правління ПАТ «Аеробуд» просить також заборонити передачу на реалізацію майна, на яке накладено арешт згідно постанови приватного виконавця Кісельової В.В. від 13.09.2019 року.

Як вбачається з оскаржуваної постанови від 13.09.2019 року приватний виконавець Кісельова В.В. вказаною постановою лише наклала арешт на майно, що належить боржнику ПАТ «Аеробуд» - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 572 577,39 грн. Жодного рішення про передачу арештованого майна на реалізацію приватний виконавець не приймала.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник скаржника підтвердила, що майно - майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) ПАТ «Аеробуд», арештовані відповідно до постанови приватного виконавця Кісельової В.В. від 13.09.2019 року на прилюдні торги не виставлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що починаючи з серпня 2016 року по сьогоднішній день банківські рахунки, рухоме та нерухоме майно підприємства арештовані в рамках ряду різних виконавчих проваджень стосовно стягнення з підприємства заборгованості в судовому порядку, тому наразі підприємство позбавлено можливості проводити розрахунки, в тому числі із оплати праці із незалежних від підприємства обставин, колегія суддів не приймає до уваги.

Приватним виконавцем накладено арешт на майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) ПАТ «Аеробуд» в межах окремого виконавчого провадження №58285618 з приводу примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в сумі 260 262,45 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з дня звільнення та по день подання позову, тобто з 24.10.2016 року по 19.01.2017 року в сумі 260 262,45 грн., а всього 520 524,90 грн. без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

Представник скаржника підтвердила, що постанов про накладення арешту на майнові права на об`єкти інтелектуальної власності (знаки для товарів та послуг) ПАТ «Аеробуд» в інших виконавчих провадженнях стосовно стягнення з підприємства заборгованості в судовому порядку немає.

Доводи скаржника про те, що існує ризик, що майнові права ПАТ «Аеробуд» на арештовані знаки для товарів та послуг можуть бути предметом реалізації на торгах та стати предметом введення споживача в оману щодо товару і послуг, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані твердження не знайшли свого підтвердження при розгляді даної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Аеробуд» - Лисак Тетяни Леонідівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Заришняк Г.М.

Мараєва Н.Є.