Провадження № 22-ц/1789/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року м. Миколаїв

справа № 485/853/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

переглянувши в апеляційному порядку у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 27 серпня 2020 року суддею Яворським С.Й. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено того ж числа),

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позивач зазначав, що 24 березня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до банку з заявою щодо отримання кредитних послуг, на підставі якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, підтвердивши своїм підписом, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору станом на 2 червня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 19 038,57 грн., в тому числі 17655,78 грн. заборгованість за тілом кредиту та штраф в розмірі 500 грн. (фіксована части на) та 882,79 грн. процентна складова, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 участі у судових засіданнях не приймав, своєї позиції щодо позову не висловив. Направлені за місцем його реєстрації копія позовної заяви з додатками та судова повістка повернулись до суду з відміткою про те, що за місцем реєстрації він відсутній. Повідомлення про розгляд справи розміщено на веб-сайті Судової влади України.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довів узгодження з позичальником всіх умов кредитування, а саме щодо вартості кредиту (сплату процентів), а також щодо підстави та обсягу відповідальності за порушення кредитних зобов`язань. При цьому розрахунок заборгованості за тілом кредиту, доданий банком до позовної заяви, свідчить про зарахування до тілу кредиту заборгованості за попередніми платежами, а тому цей розрахунок не може бути покладено в основу визначення та стягнення кредитного боргу. Розмір кредитного ліміту та внесені ОСОБА_1 у період грудня 2019 - червня 2020 року платежі свідчать про відсутність заборгованості за тілом кредиту. Вважаючи розмір заборгованості за тілом кредиту на час звернення з позовом недоведеним, суд першої інстанції відмовив у його задоволенні в повному обсязі.

В апеляційній скарзі КБ «ПриватБанк» банк просив рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неузгодженість між сторонами у письмовій формі умов кредитування; помилково послався на рішення Верховного Суду від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17); не звернув уваги на розмір фактично використаних та неповернутих ОСОБА_1 коштів, а також на черговість погашення складових заборгованості при недостатності суми проведеного платежу; не дав оцінки всім обставинам, які підтверджуються наданими банком доказами (розрахунком, витягом з особового рахунку).

Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 , повідомлений про апеляційний розгляд справи через веб-сайт Судової влади України, не скористався.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі статтею 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК).

Відповідно до статті 1054 за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 24 березня 2011 року шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг між ним та банком укладено кредитний договір (далі Договір) про надання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.24).

Протягом строку кредитування розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався в залежності від розміру заборгованості (а.с.22).

Остання кредитна картка видана ОСОБА_1 у вересні 2018 року зі строком дії до вересня 2022 року (а.с.23).

З особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що з 2013 року він активно користувався кредитними коштами та здійснював платежі на погашення боргу (а.с.17-21).

Станом на травень 2018 року позичальник простроченої заборгованості не мав (а.с.17 зворот).

У період січня-червня 2020 року відповідачем на погашення кредиту внесено 9 994,8 грн.(а.с.17).

Відомості, зазначені в особовому рахунку відповідача, свідчать про те, що станом на 1 число кожного місяця ОСОБА_1 нараховувались суми з позначкою «за використання ліміту», що по суті є відсотками за користування кредитними коштами.

Нараховані кошти за використання ліміту погашались за рахунок збільшення тіла кредиту.

Встановивши ці обставини, суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про те, що заборгованість, яка зазначена банком як отримане та непогашене тіло кредиту 17655,78 грн., по суті є загальною заборгованістю з певними складовими (тілом, процентами, комісією тощо).

При цьому нарахування за використання ліміту (проценти) за кожний наступний місяць нараховувались на загальну заборгованість за попередній місяць, в тому числі і на нараховані проценти (а.с.12-16).

Нарахування у такий спосіб суперечить Умовам та Правилам надання банківських послуг (а.с. 26-49) та положенням статті 534 ЦПК, на яку посилається апелянт.

Розрахунок заборгованості за тілом кредиту, отриманий апеляційним судом з застосуванням програми КБ «ПриваБанку», свідчить про те, що дійсна заборгованість за тілом кредиту погашена ОСОБА_1 22 квітня 2020 року.

Станом на 2 червня 2020 року переплата за тілом кредиту складає 814,82 грн. (а.с.107-109).

Отже, основний висновок суду першої інстанції про те, що позивач не довів наявність станом на 2 червня 2020 року заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту, відповідає обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

В мотивувальній частині рішення викладені норми цивільного права, застосовані судом, та докази, на яких ґрунтуються висновки суду.

Повторне викладення змісту цих норм та висновків, з яким суд апеляційної інстанції погоджується, є недоцільним.

Відсутність невиконаних основних зобов`язань, свідчить про відсутність і підстав для нарахування додаткових зобов`язань (штрафу).

Доводи апелянта про невірне застосування судом правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17) не мають правового значення, оскільки підставою відмови в позові стала недоведеність заборгованості за тілом кредиту, що зазначено вище.

Інші доводи апелянта також стосуються обставин, які не вплинули на висновки суду щодо невірного розрахунку позивача в межах заявленого позову (стягнення тіла кредиту).

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

---------------------------

повну постанову складено 29 жовтня 2020 року