Справа № 154/338/19 Провадження №22-ц/802/171/20 Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р.
Категорія:44 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

17 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок адміністративного правопорушення,

в с т а н о в и в:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2019 року в задоволені позову в даній справі відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням суду першої інстанції, позивачем було подано апеляційну скаргу, яка не оплачена судовим збором. Водночас апелянтом було заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 08 січня 2020 року відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення з підстав необґрунтованість клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надання жодного належного та допустимого доказу, щодо його майнового стану (дані про доходи, про склад сім`ї), і як наслідок відсутність правових підстав для звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Запропоновано протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали сплатити судовий збір в розмірі 4034,10 гривень, оригінал квитанції надати в апеляційний суду.

Копію ухвали апеляційного суду від 08 січня 2020 року скаржник ОСОБА_1 отримав 14 січня 2020 року, відповідно до трекінгу Укрпошти та його представник ОСОБА_3 отримала 13 січня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Однак ні в установлений строк, ні на час постановлення даної ухвали недоліки не усунуто. Квитанцію про сплату судового збору або докази про звільнення від його сплати ОСОБА_1 не подав, що в свою чергу перешкоджає суду апеляційної інстанції вирішити питання про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 1 ст. 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Водночас там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у ст. 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (п. 65 рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2001 року у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany»); рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland»)).

Європейський суд з прав людини також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення п. 1 ст. 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах, так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (п. 59 рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland»)).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Тобто, норми, які визначають вимоги щодо сплати судового збору без сумніву, служать меті належного здійснення правосуддя. Сторони, яких це стосується, можуть обґрунтовано очікувати, що ці правила будуть застосовуватися.

При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права ОСОБА_1 не порушені.

Відповідно до ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Виходячи з викладених обставин та вимог процесуального закону апеляційну скаргу слід визнати неподаною і повернути скаржнику, оскільки ОСОБА_1 не усунув недоліки апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі апеляційного суду від 08 січня 2020 року.

Повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2019 року в даній справі - визнати неподаною і повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: