ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року м. Херсон

справа № 766/1704/19

провадження № 22-ц/819/1083/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Воронцової Л.П.,
Склярської І.В.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 08 лютого 2019 року, в справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном та заборону вчинення певних дій,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_4 , від імені якого діє ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - Кадирова Владислава Володимировича, ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження майном та заборону вчинення певних дій, у якому просив скасувати (вилучити) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку від 25 травня 2018 року, внесений державним реєстратором Херсонської міської ради Херсонської області Остапенком Сергієм Миколайовичем на підставі рішення про скасування від 25 травня 2018 року щодо об`єкта нерухомого майна - адміністративно-торговельного комплексу з ґанком та входом до підвалу за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» та/або будь-яким іншим фізичним та юридичним особам здійснювати дії щодо проведення за особою державної реєстрації прав іпотекодержателя на підставі іпотечного договору від 01 серпня 2008 року щодо наведеного об`єкта нерухомого майна.

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення поданого позову.

В обґрунтування необхідності вчинення наведеної процесуальної дії позивач зазначив, що предметом спору у даній справі є поновлений постановою Апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис з Державного реєстру іпотек про обтяження спірного нерухомого майна іпотекою, яка виникла на підставі укладеного 01 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» як іпотекодержателем- кредитором і ОСОБА_3 як іпотекодавцем-боржником договору іпотеки та змінами до нього, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованним О.В., з метою забезпечення зобов`язань за укладеними між наведеними сторонами договорами про надання споживчого кредиту.

Посилаючись на те, що право власності на спірне майно набуте ним як іпотекодержателем на підставі іпотечного договору, укладеного із ОСОБА_5 04 січня 2012 року, та зареєстроване у встановленому законом порядку за відсутності будь-яких заборон або обтяжень щодо цього майна та на правомірність передання ОСОБА_5 спірного нерухомого майна в іпотеку і законність набуття ним права власності на нього, відсутність будь-яких правовідносин з ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельта Банк», які виникли між ними та попереднім власником майна ОСОБА_3 , а також на можливість в подальшому ним розпорядитися, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, позивач просив суд забезпечити поданий позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, - адміністративно-торговельний комплекс з ґанком та входом до підвалу за адресою: АДРЕСА_1 та заборони державної реєстрації права власності та інших речових прав, пов`язаних з державною реєстрацію таких прав, в тому числі державну реєстрацію (перереєстрацію) обтяжень у вигляді іпотеки на наведене нерухоме майно.

Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» просить ухвалу суду скасувати та у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що є особою, яка на законних підставах придбала у кредитора відповідні права вимоги нового кредитора та іпотекодержателя до ОСОБА_3 , а тому оскарженою ухвалою порушені його права як кредитора та іпотекодержателя спірного майна, можливості зареєструвати право власності на яке внаслідок накладеного судом арешту товариство позбавлено.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Забезпечуючи позов у обраний позивачем спосіб, суд вважав, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову, а заходи забезпечення позову випливають із суті заявлених позовних вимог і гарантують виконання такого судового рішення. Вид забезпечення позову суд вважав співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, забезпечення позову- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне дотримання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4 постанови).

З огляду на надіслані до суду апеляційної інстанції матеріали справи встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом прав власника нерухомого майна (адміністративно-торговельного комплексу з ґанком та входом до підвалу, що розташований в АДРЕСА_1 ), яке обтяжене іпотекою за зобов`язаннями первісного власника ОСОБА_3 перед ПАТ «Дельта Банк».

Відомості про це обтяження поновлені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень державним реєстратором Херсонської міської ради Остапенком С.М. 25 травня 2018 року на підставі постанови Апеляційного суду Херсонської області від 18 квітня 2018 року, ухваленої у справі №2-4237/11.

Вважаючи належне йому на праві власності нерухоме майно таким, що не є предметом іпотеки, оскільки він « наразі та фактично ніколи не був іпотекодавцем на користь банку» щодо цього майна, позивач звернувся до суду за захистом, на його думку, порушеного права вільно володіти та розпоряджатися цим майном у спосіб скасування (вилучення) відомостей про обтяження речових прав, внесених до Державного реєстру прав державним реєстратором Остапенком С.М. 25.05.2018 року, та у спосіб заборони ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та/або будь-яким іншим фізичним та юридичним особам здійснювати дії щодо проведення за собою державної реєстрації прав іпотекодержателя на підставі іпотечного договору від 01 серпня 2008 року та змін до нього від 06.03.2009 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Годованним О.В. та укладеного між ОСОБА_3 і Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк».

При цьому питання про припинення обтяжень речових прав на зазначене вище нерухоме майно, в тому числі з підстав зміни власника, позивач перед судом не порушував.

Не посилався позивач і на ту обставину, що іпотекодержатель за наведеним договором іпотеки пред`явив до нього в судовому порядку вимогу про звернення стягнення на належне йому нерухоме майна як на предмет іпотеки, чи вживає заходів для звернення стягнення на це майно як на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що застосований судом захід забезпечення позову у виді накладення арешту на об`єкт нерухомого майна-адміністративно-торговельний комплекс з ґанком та підвалом, який розташований в АДРЕСА_1 , не є тим заходом, який забезпечить виконання рішення суду у разі задоволення позову про скасування (вилучення) відомостей, внесених до Державного реєстру про обтяження речових прав чи про заборону здійснювати дії щодо державної реєстрації прав іпотекодержателя на підставі відповідного договору іпотеки, а також виходить за межі предмета спору, в той час, як відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не є співмірним із заявленими позивачем вимогами також і застосований судом захід забезпечення позову ОСОБА_1 у виді заборони державної реєстрації права власності та інших речових прав, пов`язаних з державною реєстрацією таких прав, в тому числі державної реєстрації (перереєстрації) іпотеки на вказане вище нерухоме майно, оскільки вимоги останнього носять конкретний характер та обмежені діями щодо державної реєстрації прав іпотекодержателя за іпотечним договором від 01 серпня 2008 року з врахуванням внесених до нього змін.

Якщо ж оцінювати зазначений вид забезпечення позову як такий, що стосується заборони відповідачам здійснювати дії щодо проведення державної реєстрації прав іпотекодержателя за договором іпотеки від 01 серпня 2008 року з врахуванням внесених до нього змін, то він є тотожним заявленим позовним вимогам та не міг бути застосований судом зважаючи на положення частини десятої статті 150 ЦПК України, за яким не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Отже, ухвала суду про забезпечення позову як постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення порушеного позивачем питання, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову із наведених вище підстав.

При цьому колегія суддів вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» є особою, яка відповідно до статті 352 ЦПК України має право апеляційного оскарження ухвали про забезпечення позову, оскільки забезпечивши позов ОСОБА_1 у обраний ним спосіб, суд вирішив питання про права та обов`язки цього товариства як нового кредитора у спірних правовідносинах, який в результаті позбавлений можливості зареєструвати свої права за договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», 01.08.2008 року.

Заперечення представника позивача-адвоката Гонтаренка А.К. з приводу недоведеності скаржником права вимоги за договором іпотеки колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з огляду на зміст договору №2245/К/1 про відступлення прав вимоги, укладеного 13 травня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», за цим договором банк відступив новому кредитору, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та (або) поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, іпотеки, застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них. Відповідно до протоколу аукціону предметом відчуження за наведеною угодою був кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 254 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 4 кредитними договорами, що забезпечені транспортними засобами, 11 кредитними договорами, що забезпечені іншою заставою та 1 беззаставним кредитним договором та кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 124 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою, 1 кредитним договором, що забезпечений заставою та 2 беззаставними кредитними договорами.

Будь-яких застережень з приводу обмеження прав нового кредитора вимагати задоволення забезпечених вимог за основним зобов`язанням за рахунок предмета іпотеки протокол електронного аукціону чи договір про відступлення прав вимоги не містять.

Та обставина, що витяг із додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги під №71 містить інформацію лише щодо кредитного договору, укладеного з ОСОБА_3 , як щодо договору, права вимоги за яким відступаються, без вказівки на забезпечення іпотекою, не спростовують доводи скаржника в цій частині, враховуючи наведені вище умови договору та положення статті першої Закону України «Про іпотеку», згідно із якими іпотекодержатель - це кредитор за основним зобов`язанням.

Враховуючи викладене та те, що ПАТ «Дельта Банк» передав свої права кредитора у спірних правовідносинах новому кредитору, який не може здійснити захист прав нового кредитора щодо застосованих судом заходів забезпечення позову у інший, ніж оскарження судового рішення, спосіб, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що ж стосується заяви представника позивача-адвоката Гонтаренка А.К. про постановлення судом апеляційної інстанції окремої ухвали стосовно можливого порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення за статтями 382 та 388 КК України, що проявилось у можливому укладенні 20 травня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» договору про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступив указаному товариству як новому кредитору належне йому право вимоги за договором іпотеки від 01 серпня 2008 року при діючій ухвалі суду першої інстанції про забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна-адміністративно-торгівельного комплексу, розташованого в АДРЕСА_1 , та заборони державної реєстрації права власності та інших речових прав, в тому числі державної реєстрації (перереєстрації) іпотеки на цей об`єкт нерухомого майна, то колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

Колегія суддів не вбачає порушення законодавства при укладенні договору про відступлення права вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» та вважає, що ухвала про забезпечення позову, постановлена судом першої інстанції у цій справі, не обмежувала прав ПАТ «Дельта Банк» на здійснення відступлення права вимоги за договором кредиту, забезпеченого іпотекою, оскільки відповідно до діючого в Україні законодавства арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні у боржника та передачі на зберігання іншим особам, а заборона державної реєстрації прав власності та інших речових прав чи їх обтяжень стосується внесення відомостей до Державного реєстру прав, що здійснюється реєстраційними органами, та не пов`язано із визнанням, зміною чи припиненням самих речових прав чи обтяжень речових прав.

На момент укладення договору про відступлення прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» (як і наразі) не був власником наведеного позивачем нерухомого майна і не здійснював його відчуження, як і не здійснював дій щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав, в тому числі щодо державної реєстрації (перереєстрації) іпотеки на нерухоме майно.

Крім того, з березня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» в установленому законом порядку було запроваджено тимчасову адміністрацію та з жовтня 2015 року розпочато процедуру ліквідації цього банку, яка до цього часу не завершена. Повноваження ліквідатора ПАТ «Дельта Банк» здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, уповноважена особа якого і приймала рішення щодо відступлення права вимоги за кредитними договорами у спірних правовідносинах.

Частиною шостою статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони або встановлення обов`язку вчиняти певні дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, тому суд не міг встановлювати обмежень, які б перешкоджали Фонду гарантування вкладів вчиняти необхідні дії, пов`язані із виведенням неплатоспроможного банку з ринку і ліквідацією банку.

Отже, передбачені статтею 262 ЦПК України підстави для постановлення окремої ухвали за наслідком перегляду справи в апеляційному порядку, на думку колегії суддів, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Л.П. Воронцова

І. В. Склярська

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова