МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 481/1323/18
Провадження № 22-ц/812/1699/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вжещ С.І. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилалося на те, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 18.09.2007 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідачки станом на 09.09.2018 року утворилася заборгованість в сумі 77911,96 грн., яка складається з наступного: 34934,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10539,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 28251,75 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3686,28 грн. штраф ( процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.09.2007 року у розмірі 77911,96 грн., а також судові витрати.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року позов АТ Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18.09.2007 року у розмірі 1329 гривень 53 копійки та судовий збір у розмірі 30 грн. 13 коп. (пропорційно розміру задоволених вимог). В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту, відсотків, пені та штрафу та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги банку в повному обсязі, посилаючись на незаконність рішення суду, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відповідачка підтвердила ці факти під час розгляду справи у суді першої інстанції. Тому укладення договору відповідачкою у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку є доведеним. Відповідачка не зверталася до Банку з вимогою про розірвання договору, а навпаки погодилася з його умовами та прийняла їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою та частково погашала заборгованість.

Умовами та правилами надання банківських послуг та пунктом 1 Розділу VI Постанови НБУ від 05.11.2014 № 705 "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" передбачено, що "користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень». Тобто користувач зобов`язаний забезпечити відсутність доступу третіх осіб до карти, ПІН-коду карти, який в свою чергу надає доступ до рахунку клієнта, та засобу власної ідентифікації - фінансового телефону.

На підставі п. 4. вищезгаданої Постанови НБУ «користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору». Виключно за наявності фінансового телефону, на який поступають дзвінки та SМS від банку, зокрема, з метою підтвердження дійсності операцій, клієнт має змогу виконати ряд операцій щодо розпорядження коштами на своїх картах.

Відповідачка повідомила суду, що «07.07.2017 року близько 15 години 30 хвилин на її мобільний телефон НОМЕР_1 зателефонував невідомий чоловік, який представився банківським працівником та пропонував способи захисту картки від шахраїв. Після повідомлення нею, про наявність карткового рахунку в ПриватБанку, зв`язок перервався». Таким чином, на погляд апелянта, судом не було встановлено, яку саме інформацію щодо свого рахунку у ПриватБанку повідомила відповідачка третій особі. Не можна виключати, що наданої нею інформації вистачило для здійснення операцій за її рахунками. Оскільки саме після проведення цієї телефонної розмови з її карти було проведено операції, проти здійснення яких вона заперечує.

Також вважає, що судом не встановлено, з якою метою відповідачка вела відкриту розмову із незнайомою людиною та повідомляла про наявність в неї рахунку у ПриватБанку. Оскільки навіть звичайний рівень освіти та правової обізнаності пересічного споживача банківських послуг у повній мірі дозволяє повнолітній особі, тобто особі, яка має повний об`єм цивільної дієздатності, належним чином усвідомлювати значення своїх дій та розуміти, що розголошення інформації щодо власних рахунків надає третім особам доступ до них.

Крім того, відповідачка повідомила суд про те, що її номер НОМЕР_1 було заблоковано 07.07.2017 р. Однак вона не стала з`ясовувати обставини блокування, а 17.07.2017 р. придбала інший мобільний номер та стала користуватися ним.

Таким чином, у порушення Умов та правил надання банківських послуг, яких відповідачка зобов`язана була дотримуватися, вона не повідомила своєчасно (негайно) банк про проблеми, пов`язані із її номером, зокрема про його блокування. Внаслідок цього ідентифікація клієнта мала відбуватися за допомогою відомого банку фінансового номеру до моменту повідомлення клієнтом банку про його зміну.

Тому банк вважає, що позиція відповідачки щодо нездійснення нею спірної операції не є доведеною, оскільки нею не надано жодного аргументованого доказу щодо цього.

На думку апелянта, не маючи жодних належних та допустимих доказів проти вимог позивача, місцевий суд замість посилань на факти, в обґрунтування оскарженого рішення послався на судову практику Верховного суду, яка не є і не може бути доказовою базою по справі.

Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості та виписці по карті.

Також в апеляційній скарзі, банк звертає увагу, що відповідачка у судовому засіданні частково визнала суму заборгованості перед банком у розмірі 5200 гривень, однак не зважаючи на це суд безпідставно відмовив у стягненні заборгованості у визнаному обсязі.

Отже, суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, не перевірив розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписку.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 18.09.2007 року ОСОБА_1 підписала заяву № б/н від 18.09.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок з базовою відсотковою ставкою 22,8 %. Друкованим текстом анкети-заяви передбачено наступне - «Я згоден (-на) з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився(-лась) і згодний (-на) з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банка, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанка www.privatbank.ua. Я зобов`язуюсь виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанка www.privatbank.ua».

До позову банком долучені витяг з Умов та Правил, без зазначення коли та ким затверджені, які відповідачкою не підписані.

Підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між нею та банком договір і згода на це засвідчена 18.09.2007 року підписом ОСОБА_1 у заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанка» (а.с.9, 149).

Відповідно до п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною договору, відповідач взяла на себе зобов`язання перед позивачем погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених Договором.

Згідно інформації, наданої банком ОСОБА_1 , як клієнт банку, серед інших, згідно кредитного договору від 18.09.2007р. отримала картку № НОМЕР_2 зі строком дії 12/17 та картку № НОМЕР_3 до останнього дня 05/2021 року (а.с.200). Дата відкриття картки № НОМЕР_4 - 03.12.2013, що підтверджується довідкою банку. Дата відкриття картки НОМЕР_3 - 25.05.2017, що також підтверджується цією довідкою.

Судом першої інстанції також встановлено, що станом на 07.07.2017 року відповідач мала заборгованості перед АТ КБ «Приватбанка» за наданим кредитом в сумі 5200 гривень, що підтверджується даними руху коштів по рахунку, також цю обставину підтвердила у судовому засіданні відповідачка.

Згідно виписки про рух коштів 09.07.2017 року, 10.07.2017 року, 12.07.2017року, 18.07.2017року, з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , відбулись чотири операції під назвою «Предавторизация Pet Payment Scheme 3», за якими були зняті кошти на суми 883,01 грн., 852,25 грн., 485,69 грн., 876,05 грн., 482,92 грн.

Починаючи з 25.07.2017 року з картки № НОМЕР_2 , яку було перевипущено 25.07.2017 року відповідачем, у зв`язку з заблокуванням, а в подальшому з картки № НОМЕР_3 , здійснено 12 платежів в сумі 502,24 грн. кожен на загальну суму 6026,88 грн., 9 платежів в сумі 918,32 грн. на загальну суму 8264,88 грн., 20 платежів в сумі 505,12грн. на загальну суму 10102,24 грн., 11 платежів в сумі 911,13грн. на загальну суму 1002243грн. та 3 платежі в сумі 886,34грн. на загальну суму 2659,02 грн. за послугами «Миттєва розстрочка» "Оплата частинами" за покупку частинами м. Дніпропетровськ, на які в подальшому було здійснено відповідні нарахування за кредитним договором.

Відповідач 28.07.2017 року звернулась до Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області із письмовою заявою про те, що невідома особа за допомогою мережі Інтернет заволоділа грошовими коштами в сумі 4000 грн., які знаходились на картці «ПРИВАТБАНК», даний факт було зареєстровано до ЄО №2011 від 28.07.2017 року та внесено до ЄРДР № 0000462 від 28.07.2017 року.

14.08.2017 року до чергової частини Новобузького ВП надійшла ще одна заява від гр. ОСОБА_1 про те, що невідома особа, за допомогою мережі Інтернет заволоділа грошовими коштами в сумі15000 грн., які знаходились на карті «Приватбанка», даний факт було зареєстровано до ЄО №2221 від 14.08.2017 року та приєднано до ЄРДР № 0000462 від 28.07.2017 року, про що свідчить повідомлення начальника Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області № 9047/65-2018 від 31.10.2018 року.

28.07.2017 р. було внесено відомості в ЄРДР за зазначеним фактом. Правова кваліфікація ст. 190 ч. 1 КК України (кримінальне провадження №0000462). На даний час досудове слідство по зазначеному кримінальному провадженню триває.

06.03.2018 року та 19 жовтня 2018 року на неодноразові звернення ОСОБА_1 АТ КБ «Приватбанка» направив письмові повідомлення, в яких зазначив, що Банк не може повернути кошти з тих підстав, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24. Вхід в систему Приват24 був здійснений за допомогою фінансового телефону та іншої особистої інформації.

Позивачем суду було надано повідомлення, в якому останній зазначив, що 08.07.2017 р. підключено послугу кредитна пропозиція ПриватМаркету «Миттєва розстрочка» на карту № НОМЕР_5 . Надання даної послуги передбачено п. 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, що розміщуються в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms/ і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування. Дана послуга надається шляхом авторизації відповідно до вимог п.2.7.6.1.2.2.Умов. Вказані дії можливо здійснити лише за допомогою фінансового телефону клієнта. Авторизація на сайті market.privatbank.ua для підключення Послуги здійснена за допомогою фінансового телефону клієнта. Також позивачем зазначено, що умовами договору відповідальність за неналежне зберігання особистої інформації покладено на клієнта.

Як убачається з відповіді банку на запит суду від 13.05.2019 року, згідно внутрішніх банківських комплексів запит на блокування кредитної картки надійшов 07.07.2017 року безпосередньо від клієнта на номер телефону 3700, на підставі чого банком було здійснено блокування картки. Наступного дня 08.07.2017 року через додаток Приват24 клієнтом було подано запит на розблокування кредитної картки, вхід в додаток Приват24 здійснюється з допомогою фінансового телефону клієнта. 08.07.2017 року Клієнтом було оформлено послугу Миттєва розстрочка на суму 7039 грн. в магазині «Комфі». 26.04.2016 р., 19.11.2016 р., 21.11.2016 р. відповідачка скористалася послугою «Миттєва розстрочка», після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою відповідачка «обнулила» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме, встановлений кредитний ліміт став доступний до використання відповідачкою. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідачки виникло зобов`язання в рамках сервісу «Миттєва розстрочка» зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

Згідно виписки з особового рахунку відповідачка 24.06.2016 року, 19.11.2016 року не користувалась послугою Миттєва розстрочка, як про це запевняє банк у відповіді суду від 13.05.2019р., тому суд поставив під сумнів посилання позивача про користування відповідачем цією послугою і в подальшому.

Крім того, як видно з матеріалів справи, а саме актети-заяви відповідача від 17.05.2017 року, фінансовим номером ОСОБА_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» був № НОМЕР_1 оператора «Київстар», який починаючи з 07.07.2020 року і був заблокований.

З інформації наданої на запит суду ПрАТ «Київстар» (а.с.175-195) вбачається, що 07.07.2017 по номеру НОМЕР_1 в магазині дилера за адресою м. Київ, вулиця Лугова, 12 було замінено СІМ-картку. Заміна та відновлення СІМ-картки для абонентів передплаченого зв`язку, що обслуговується знеособлено, не потребує пред`явлення заявником документів, що посвідчують особу. Встановити номер ІМЕІ мобільного пристрою, у якому використовувалась СІМ-картка не має можливості. Абонентський номер НОМЕР_6 обслуговується в мережі з 17.07.2017 року на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» блокування чи зупинення обслуговування не застосовувалося, номер є активним.

Крім того, з метою перевірки тверджень позивача про проведення фінансової операції по оформленню послуги «Миттєва розстрочка» через фінансовий телефон НОМЕР_7 , судом витребувано інформацію з ВФ Україна, з якої не вбачається, що в період з 07.07.2017 року по 31.08.2017 року наявність контактів (вихідних та вхідних дзвінків, СМС повідомлень) з номером 3700 , який є телефоном АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Виходячи з того, що в анкеті-заяві відповідача від 15.05.2017 року фінансовим номером зазначено НОМЕР_1 , що також підтверджено інформацією з ПрАТ «Київстар», з якої вбачається, наявність контактів (вихідних та вхідних дзвінків, СМС повідомлень) за номером 3700, який є телефоном АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для клієнтів, та відсутності контактів, починаючи з 07.07.2017 року по 20.07.2017 року за номером НОМЕР_7 з номером НОМЕР_8 , суд дійшов висновку, що номер НОМЕР_7 не був фінансовим номером відповідача.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачка за період з 07.07.2017 року по 18.07.2017 року не здійснювала оформлення послуг «Миттєва розстрочка», а невідомою особою 07.07.2017р. в магазині дилера ПрАТ «Київстар» за адресою м. Київ, вулиця Лугова, 12 було здійснено безпосередню заміну сім картки із абонентським номером НОМЕР_1 , що належав відповідачці, за допомогою якого виконувалися у подальшому фінансові операції. Після того, як ОСОБА_1 дізналася про несанкціоновані нею фінансові операції по її рахунку, що мали місце 07.07.17р.-18.07.2017р., вона невідкладно через працівників банку повідомила позивача про необхідність проведення перевірки у зв`язку з шахрайськими діями, звернулася із заявою до поліції щодо проведення перевірки за фактом несанкціонованого зняття коштів, про що свідчить наявне кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 КК України, в межах якого до цього часу не встановлена особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами.

Оскільки позивачем, на думку суду, не надано суду доказів на підтвердження вчинення відповідачкою дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення за тілом кредиту, відсотками, пенею, штрафами, нарахованими після 07.07.2017 року.

Крім того, приймаючи рішення у справі, суд виходив з того, що згідно розрахунків позивача розмір відсотків за картковим рахунком, починаючи з 01.10.2007 року банком змінювався, а саме з 22,8 % річних до 43,20 % річних, а потім до 36 % річних.

Суд першої інстанції не погодився зі зміною відсоткової ставки по кредиту в односторонньому порядку, оскільки, як видно з заяви від 18.07.2007 року кредитна картка відповідачці видавалась з кредитним лімітом 250 грн. та базовою процентною ставкою 22,8% річних.

З урахуванням часткової сплати по кредиту за період з 09.07.2017 року по 09.09.2018 року (коли заборгованість за тілом кредиту складала 5200 грн.) суд нарахував відсотки та заборгованість за тілом кредиту, які згідно розрахунків суду становлять 566 грн. 72 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 73 грн. 94 коп. заборгованість за відсотками, а заборгованість по пені складає 156 грн.84 коп.

Розмір штрафів за підрахунками суду становить 532.03 грн., з яких 500 грн. - фіксована частина, 32.03 грн. - процентна складова, яка розраховується за формулою: (заборгованість за тілом кредиту + заборгованість за процентами) х 5% = (566.72 грн. + 73.94 грн.) х 5%.

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальна сума заборгованості відповідачки за договором від 18 вересня 2007 року станом на 09 вересня 2018 року, що підлягає стягненню, становить 1329 грн. 53 коп., та складається з: 566 грн. 72 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 73 грн. 94 коп. - заборгованості по відсоткам; 156 грн.84 коп. - пені; 532 грн. 03 коп. штрафів, з яких 500 грн. - фіксована частина і 32 грн.03 коп. - процентна складова.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Так, судом було встановлено, що 18 вересня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 250 грн. з базовою відсотковою ставкою 22,8 % шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 09.09.2018 року становить 77911,96 грн. та складається з наступного: 34934,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10539,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 28251,75 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3686,28 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти ( ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 вересня 2007 року шляхом підписання відповідачкою заяви.

При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Однак підписана відповідачкою заява від 18.09.2007р. містить дані як про базову процентну ставку у розмірі 22,8% із розрахунку 360 днів в році, так і порядок погашення заборгованості, а саме щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості, а також строк дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки.

Отже матеріали справи свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору № б/н від 18 вересня 2007 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідачка на підставі названого договору отримала наступні кредитні картки: № НОМЕР_9 зі строком дії до останнього дня травня 2011 року, № НОМЕР_10 зі строком дії до останнього дня травня 2015 року, № НОМЕР_11 зі строком дії до останнього дня червня 2015 року, № НОМЕР_2 зі строком дії до останнього дня грудня 2017 року, 25.05.2017р. № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня травня 2021 року та 25.07.2017р. № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня травня 2021 року.

Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідачка активно користувалася картками.

Таким чином, колегія суддів вважає, що матеріалами справи достовірно підтверджено, що між сторонами існують кредитні правовідносини на підставі кредитного договору № б/н від 18 вересня 2007 року у вигляді відновлювальної кредитної лінії, а також те, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідачка отримала декілька карток, останню 27 липня 2017 року № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня травня 2021 року.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 09.09.2018 року утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку банку, наданого до позовної заяви становить 77911,96 грн. та складається з наступного: 34934,18 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10539,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом; 28251,75 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до п. 2.2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3686,28 грн. штраф (процентна складова).

Однак, повністю з таким розміром заборгованості за даним кредитним договором, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, оскільки відповідачка уклала кредитний договір з позивачем та отримала кредитні кошти від банку, вона зобов`язана повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.

Підписана відповідачкою заява від 18.09.2007р. містить дані про базову процентну ставку у розмірі 22,8% із розрахунку 360 днів в році. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки позивачем суду надано не було.

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (22,8% річних) до грудня 2012р., так і за ставкою 30 відсотків річних з січня 2013 року по серпень 2014 року, 34,8% - з вересня 2014 року по березень 2015 року, а також з підвищеної відсоткової ставки - 43,20 %, починаючи з квітня 2015 року.

Проте належних та допустимих доказів погодження інших процентних ставок в тому числі і підвищеної процентної ставки з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеними процентними ставками.

Як убачається із розрахунку заборгованості за кредитом, наданим позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, та зробленим за первісною процентною ставкою (22,8% річних), і це підтверджується випискою руху коштів за рахунком, станом на 09 вересня 2018 року залишок заборгованості за тілом кредиту складав 34934,18 грн., залишок заборгованості за процентами складав - 5715,90 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом станом на 09 вересня 2018 року, яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 34934,18 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 5715,90 грн., а всього 40650 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про не врахування судом того, що сторонами було укладено кредитний договір відповідно до вимог законодавства шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що у заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що заборгованість банком була визначена відповідно до зазначених Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифами та не спростована відповідачкою, так як ці доводи є суб`єктивним тлумаченням позивача як обставин справи, так і законодавства, зазначеного в тексті постанови апеляційного суду, яке регулює спірні правовідносини.

В той же час колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості висновку суду, що оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення відповідачкою в період з 07.07.2017 року по 18.07.2017р. дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, розголошення секретної інформації третім особам, то відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до відповідачки в частині стягнення за тілом кредиту, відсотками, пенею, штрафами, нарахованими після 07.07.2017року, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно п. 1.27 ст. 1 зазначеного Закону платіжна картка це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до ч.3 ст. 3 цього Закону порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Згідно п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну банку або іншій установі - учаснику платіжної системи, що його обслуговують, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і проведенням незаконних операцій з компонентами платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо). При цьому банк або інша установа - учасник платіжної системи, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за проведення переказу.

Пунктом 8 розділу VI постанови правління НБУ від 05.11.2014 р. № 705 «Про затвердження Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», обов`язок емітента відновити залишок на рахунку клієнта передбачено лише у випадку здійснення помилкового або неналежного переказу, тобто відповідно до п. 1.24. ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у випадках наявності вини банку або ініціатора переказу у здійсненні платежу.

Пункт 9 розділу VI зазначеного Положення звільняє користувача платіжного засобу від відповідальності за здійснення платіжних операцій, лише у випадку коли електронний платіжний засіб було використано без електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача.

Одночасно п. 5 розділу VI Положення покладає на користувача обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком, а п. 6 розділу VI Положення розмежовує ризик та відповідальність користувача за збитки від здійснення операцій моментом повідомлення користувачем банку про втрату електронного платіжного засобу.

З урахуванням викладеного саме на відповідачку покладено як обов`язок нерозголошення інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, так і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення інформації.

Саме про таке застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зазначено в постанові Верховного Суду від 10 липня 2019р. у справі № 522/22780/15.

Як убачається з матеріалів справи, 08.07.2017р. було підключено послугу кредитна пропозиція ПриватМаркету «Миттєва розстрочка» на карту № НОМЕР_5 . Надання даної послуги передбачено п. 2.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Дана послуга надається шляхом авторизації відповідно до вимог п.2.7.6.1.2.2. Умов. Вказані дії можливо здійснити лише за допомогою фінансового телефону клієнта. Авторизація на сайті market.privatbank.ua для підключення Послуги здійснена за допомогою фінансового телефону клієнта.

09.07.2017року, 10.07.2017року, 12.07.2017року, 18.07.2017року, згідно виписки про рух коштів за рахунком, з рахунку відповідачки № НОМЕР_2 було здійснено п`ять операції під назвою «Предавторизация Pet Payment Scheme 3», за якими були зняті кошти на суми 883,01 грн., 852,25 грн., 485,69 грн., 876,05 грн., 482,92 грн.

Після цього, починаючи з 25.07.2017 року, банком з кредитної картки відповідачки щомісяця списувалися кошти в сумі погодженого щомісячного платежу для оплати придбаного товару за рахунок кредитного ліміту, а у відповідачки з`являвся обов`язок погашення цих сум.

Так, починаючи з 25.07.2017 року з картки № НОМЕР_2 , яку було перевипущено 25.07.2017 року відповідачем, у зв`язку з заблокуванням, а в подальшому з картки № НОМЕР_3 , було здійснено 12 платежів в сумі 502,24 грн. кожен на загальну суму 6026,88 грн., 9 платежів в сумі 918,32 грн. на загальну суму 8264,88 грн., 20 платежів в сумі 505,12грн. на загальну суму 10102,24 грн., 11 платежів в сумі 911,13грн. на загальну суму 1002243грн. та 3 платежі в сумі 886,34грн. на загальну суму 2659,02 грн. за сервісом "Оплата частинами" за покупку в Р. Оплата частинами.

Отримання зазначених коштів відображено в виписці по рахункам, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України №578/5 від 12.04.2012р., мають статус первинних документів, а отже є належними та допустимими доказами по справі.

Погашення даної заборгованості відповідачкою не здійснювалося.

З пояснень відповідачки в суді першої інстанції вбачається, що 07 липня 2017 року їй на її мобільний телефон НОМЕР_1 зателефонував невідомий чоловік, який представився банківським працівником та запропонував способи захисту картки від шахраїв, але після повідомлення нею про наявність карткового рахунку в ПРИВАТБАНКУ, зв`язок перервався. Про вказаний дзвінок вона негайно повідомила по номеру 3700, у відповідь отримавши повідомлення, що на картці мається залишок 5200 гривень та повідомлення про блокування всіх її рахунків. Після цього їй прийшло СМС-повідомлення про поповнення рахунку сім-карти НОМЕР_1 на 30 гривень, а в подальшому цю сім-картку було заблоковано оператором. 17.07.2017 року вона, з метою розблокування сім-картки звернулася у магазин мобільної техніки у м. Новий Буг, за консультацією, але їй продавець повідомив, що потрібно з`ясовувати причину блокування у оператора «Київстар». Не маючи часу на такі дії, вирішила придбати картку оператора «Київстар» з новим номером НОМЕР_6 . Що відбуваються якісь шахрайські дії вона не здогадувалась до того моменту, як у відділенні ПРИВАТБАНКУ м. Новий Буг, їй видали нові кредитну та зарплатну картки та повідомили, що в період з 07.07. по 18.07.2017 року з кредитної картки знімались кошти, у зв`язку з оформленням послуги «Миттєва розстрочка» за придбання товару через мережу інтернет. Вона особисто не реєструвалася у системі Приват 24, не оформляла ніяких послуг, не купувала ніякого товару, так як не має комп`ютера, а її телефон старої моделі без доступу інтернету. Крім того, зазначила, що вона нікого не вповноважувала це робити.

Проте, із письмових пояснень представника позивача, наданих під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, вбачається, що 07 липня 2017 р. відповідачка зверталася до банку з номера НОМЕР_1 на номер банка НОМЕР_8 та повідомила що їй дзвонили невідомі, представились як працівники ПриватБанку з Києва і повідомили, що на кредитну картку встановлять додатковий рівень захисту, для цього потрібно назвати пароль, який їй прийде в СМС- повідомленні. Зі слів ОСОБА_1 , вона повідомила цей пароль особі, яка дзвонила їй. Також відповідачка повідомила, що карти вона вже заблокувала. Записи розмов зберігаються в банку у продовж 3-х років, тому запис вказаної розмови на цей час не зберігся, але підтвердженням того, що відповідачкою була розголошена інформація про контрольну інформацію клієнта, відправлену в СММ-повідомленні, що дало змогу третім особам увійти до системи Приват24 відповідачки, є тексти СМС-повідомлень, які надходили на фінансовий телефон відповідачки:

Тел..: НОМЕР_1

2017-07-07 15:

НОМЕР_12 15:53

2017-07-07 15:53 46ВВ0DЕ6631311Е7А79А0050569ВВ4D7

46ВВ0DЕ6631311Е7А79А0050569ВВ4D7 1010@SМS_SЕRVІСЕ

НОМЕР_13 @SМS_SЕRVІСЕ НОМЕР_14 1 100 3 РRIVAT24. NE PEREDAVAITE CEI PAROL NIKOMU.PAROL VНОDU: 71-73 .УАКSCHO VY NEZDIISNYUVLY CYU OPERFCIYU, ZATELEFONUITE : 3700.

Тел. НОМЕР_1

2017-07-07 15:54

2017-07-07 15:54

2017-07-07 15:54 1311Е69ВВ4D7 1311Е69ВВ4D7 1010@SMS_ SЕRVІСЕ НОМЕР_15 @SМS_ SЕRVІСЕ НОМЕР_16 АДРЕСА_1 : 40-68 . УАКSCHO VY NEZDIISNYUVLY CYU OPERFCIYU, ZATELEFONUITE :3700

За такого пояснення відповідачки про те, що вона не надавала особі, з якою розмовляла 07 липня 2017р., іншої інформації, ніж про те, що у неї є картковий рахунок в ПРИВАТБАНКУ, не підтверджується матеріалами справи.

Натомість дії самої відповідачки щодо блокування карток після розмови з особою, яка назвалася працівником банку, опосередковано підтверджують, що відповідачка побоювалася за безпеку грошових коштів на своїх картах після надання інформації невідомому по телефону.

Вхід до системи Приват 24-відповідачки можливий лише при введені відповідачкою власного паролю або введені контрольної інформації клієнта, відправленої в СМС- повідомленні на фінансовий номер.

08.07.2017р. з системи Приват 24- відповідачки було виконано дії на розблокування її карток.

Як свідчить із письмових пояснень представника позивача, текстом СМС-повідомлення відправленого на фінансовий номер відповідачки про запит на розблокування на номер НОМЕР_1 є:

2017-07-08 14:10

2017-07-0814:111С1С22С663СЕ11Е795А40050569ВВ4D7 1С1С22С663СЕ11Е795А40050569ВВ4D7 1264@SMS_ SЕRVІСЕ 10.62.131.74 1264 @SMS_SЕRVІСЕ КS_NEW 1 100 3 VУ РPIDTVERDZHUETE ROZBLOKUVANNIA КАRTKY. РАROI: 54-57-18-31 УАКSCHO VY NEZDIISNYUVLY CYU OPERFCIYU, ZATELEFONUITE : 3700

НОМЕР_1

2017-07-08 14:15

2017-07-08 14:15

2017-07-0814:15В476031663СЕ11Е7АВВ4D7 В476031663СЕ11Е7АВВ4D7 1264@SMS_SЕRVІСЕ 10.62.131.75 1264 SMS_SЕRVІСЕ КS_NEW 1 100 3 VУ РPIDTVERDZHUETE ROZBLOKUVANNIA КАRTKY. РАROI: 60-39-90-77 УАКSCHO VY NEZDIISNYUVLY CYU OPERFCIYU, ZATELEFONUITE : 3700

НОМЕР_1

2017-07-08 14:16

2017-07-08 14:16

2017-07-08 14:16 Е54DЕВ3463СЕ11Е7ВВ7В0050569ВВ4D7

НОМЕР_19 25@SMS_SЕRVІСЕ 10.62.131.76 CОМСАL КS_NEW 1 100 3 ОСОБА_1 VУ ОСОБА_2 . VASHU KARTKU 3210 USPISHNO ROBLOKOVANO! РВ.UА/0883

Зазначене свідчить про те, що відповідачка порушила умови та правила користування банківськими послугами, розголосивши контрольну інформацію клієнта, відправлену в СМС- повідомленні, що дало змогу третім особам мати доступ до системи Приват24 відповідачки.

П. 1.1.5.5. Умов визначено, що банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СММ-повідомленні ПіН-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Порядок дій по зміні фінансового телефону згідно ч.2 п.1.1.1.130 Умов та правил надання банківських послуг передбачає обов`язкову ідентифікацію клієнта, тобто проводиться або у відділенні банку з пред`явленням документу, який посвідчує особу, або клієнтом самостійно в терміналі або банкоматі з введенням ПІН-коду до своєї банківської карти.

Матеріали справи свідчать про те, що 27 березня 2015р. відповідачка змінювала фінансовий телефон через термінал банку на номер: НОМЕР_7 .

15.05.2017р. під час підписання в відділенні банку анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ( а. с. 149 т.1) вона зазначила своїм фінансовим телефоном: НОМЕР_1 .

25.07.17 р. відповідачка при одержанні карти та її активації у відділенні встановила новий фінансовий номер телефону - НОМЕР_6 .

Дані обставини підтверджуються випискою з комплексу банку.

Отже в період часу з 15 травня 2017року по 25 липня 2017року фінансовим телефоном відповідачки був номер: НОМЕР_1 , що підтверджує сама відповідачка.

Якщо як стверджує відповідачка, 07.07.17 р. її фінансовим телефоном з абонентським номером НОМЕР_1 заволоділи треті особи, вона повинна була здійснити заміну фінансового номеру на інший номер або через відділення банку, або через термінал чи банкомат, проте нею цього зроблено не було. Не було нею також повідомлено банк про блокування цього номеру телефону, тобто про наявність проблем з використанням даного фінансового телефону.

Більш того, звернувшись 17.07.2017 року в магазин мобільної техніки у м. Новий Буг, за консультацією, відповідачка через брак часу не стала з`ясовувати причину блокування у оператора «Київстар» СІМ- карти, а вирішила придбати картку оператора «Київстар» з новим номером НОМЕР_6 . При цьому знову не повідомила банк про проблеми з фінансовим телефоном: НОМЕР_1 .

Раніше відповідачка виконувала заміну фінансового телефону через термінал банку неодноразово (14.03.14 через банкомат встановлено номер: НОМЕР_7 ; 03.11.14 через термінал банку встановлено номер: НОМЕР_20 ; 10.02.15 через термінал встановлено номер телефону: НОМЕР_7 , що підтверджується випискою з комплексу. Тобто відповідачці було відомо як здійснюється заміна фінансового телефону.

Як встановлено матеріалами справи, 08.07.2017 через систему Приват 24 відповідачки за допомогою її фінансового телефону: НОМЕР_1 було здійснено розблокування кредитної карти відповідачки та здійснено покупки через Інтернет сайт з використанням кредитної картки та послуги банка розстрочки платежів за товар - «Оплата частинами»/«Миттєва рострочка». У виписці оформлення та перший платіж по вказаним операціям відображено у виписці по карті: 09.07.1". 10.07.17, 12.07.17, 18.07.17 (двічі), з призначенням платежу: «Підтвердження предавторизації».

Банк не може та не повинен контролювати блокування та відновлення телефонних номерів клієнтів. Саме клієнт банку вибирає за власним бажанням номер фінансового телефону, за допомогою якого він здійснює керування своїм кредитним рахунком. Тому саме відповідачка відповідає за його зберігання, а в разі його втрати, повинна відновити його або за власним бажанням замінити його іншим фінансовим номером. Але відповідачка здійснила заміну фінансового номеру з НОМЕР_1 на номер НОМЕР_6 лише 25.07.17 р., тоді як зі слів відповідачки її номером телефону заволоділи треті особи ще 07.07.17 р., тобто лише через 18 днів.

Про операції, які було здійснено: 09.07.17р., 10.07.17р., 12.07.17р., 18.07.17р. (двічі) відповідачка дізналася в кінці липня 2017 р., про що свідчать її пояснення в суді першої інстанції про те, що вона не здогадувалась про те, що відбуваються якісь шахрайські дії до того моменту, як у відділенні ПРИВАТБАНКУ м. Новий Буг, їй видали нові кредитну та зарплатну картки та повідомили, що в період з 07.07. по 18.07.2017 року з кредитної картки знімались кошти, у зв`язку з оформленням послуги «Миттєва розстрочка» за придбання товару через мережу інтернет.»

Останньою кредитною карткою, яку відповідачка отримувала у відділенні банку 25.07.2017р. є № НОМЕР_3 зі строком дії до останнього дня травня 2021 року.

Відповідачка зверталася до банку з приводу здійснення перевірки та отримала письмові повідомлення про те, що банк не може повернути кошти з тих підстав, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24, а вхід в систему Приват24 був здійснений за допомогою фінансового телефону та іншої особистої інформації.

Проте доказів того, що вона зверталася до банку з заявою про повернення на її рахунок грошових коштів, суду надано не було. З позовом до суду про зобов`язання банку зарахувати на її рахунок зняті кошти вона також не зверталася.

Матеріали справи свідчать про те, що 28.07.2017 року відповідачка звернулася до Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області із письмовою заявою про те, що невідома особа за допомогою мережі Інтернет заволоділа грошовими коштами в сумі 4000 грн., які знаходились на картці «ПРИВАТБАНК», даний факт було зареєстровано до ЄО №2011 від 28.07.2017 року та внесено до ЄРДР № 0000462 від 28.07.2017 року.

14.08.2017 року до чергової частини Новобузького ВП надійшла ще одна заява від гр. ОСОБА_1 про те, що невідома особа, за допомогою мережі Інтернет заволоділа грошовими коштами в сумі15000 грн., які знаходились на карті «Приватбанка», даний факт було зареєстровано до ЄО №2221 від 14.08.2017 року та приєднано до ЄРДР № 0000462 від 28.07.2017 року, про що свідчить повідомлення начальника Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області № 9047/65-2018 від 31.10.2018 року.

28.07.2017 р. відомості за зазначеним фактом були внесені до ЄРДР.

Але саме по собі звернення до правоохоронних органів та реєстрація звернення в ЄРДР, не є доказом доведеності підстав, зазначених в тексті такого звернення.

Звернення відповідачки до правоохоронних органів та надані нею докази проведення слідчими органами відповідних слідчих дій, підтверджує тільки проведення відповідного розслідування за зверненням відповідачки. Проте остаточного рішення з приводу даного звернення правоохоронним органами чи судом до теперішнього часу, не зважаючи на тривалий час розслідування, прийнято не було.

Висновок суду про те, що оскільки згідно виписки з особового рахунку відповідачка 24.06.2016 року, 19.11.2016 року не користувалась послугою Миттєва розстрочка, як про це запевняє банк у відповіді суду від 13.05.2019р., то посилання позивача про користування відповідачкою цією послугою і в подальшому, викликає у суду сумнів, є помилковим, оскільки він зроблений на підставі припущення, що суперечить ч.6 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому колегія суддів враховує, що в інформації від 16.04.2019р. (а. с. 96, 113), а не від 13.05.2019р. (як зазначає суд), дійсно зазначено, що відповідачка 26.04.2016р., 19.11.2016р. та 21.11.2016р. скористалася послугою Миттєва розстрочка, проте, в тексті цього повідомлення зазначено також про те, що перед цим клієнт ОСОБА_3 16 березня 2016р. після отримання консультації від співробітників банку в телефонному режимі надала згоду на підключення сервісу Миттєва розстрочка, тобто в тексті інформації йде мова як про відповідачку, так і про іншу особу, а саме ОСОБА_3 .

В письмових поясненнях представника позивача, надісланим на адресу апеляційного суду, представник позивача зазначає, що банк помилково в цій інформації посилався на виписку по рахункам, вказуючи, що відповідачка скористалася послугою Миттєва розстрочка 26.04.2016р., 19.11.2016р. та 21.11.2016р. (а. с.71 т.2).

За такого колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою в супереч положенням ч.1 ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень проти вимог банку в частині стягнення заборгованості за кредитом з урахуванням послуг, отриманих з допомогою сервісу Миттєва розстрочка, а також на спростування наданих позивачем доказів розголошення нею контрольної інформаціюї клієнта, відправленої в СМС- повідомленні, що дало змогу третім особам мати доступ до системи Приват24 відповідачки.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками, нарахованими після 07.07.2017 року, що призвело до прийняття неправильного рішення у справі.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі, не є підставою для задоволення апеляційної скарги та позову в повному обсязі.

З урахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором б/н від 18 вересня 2007 року у розмірі 40650грн.

Посилання суду на необхідність застосування до правовідносин у даній справі правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015р. у справі № 6-71цс15, є помилковим, оскільки у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015р. визначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Однак, судом не було враховано, що Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», яке затверджено постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, втратило чинність 12 листопада 2014 року, і до даних правовідносин не застосовується.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1762 грн. За подачу апеляційної скарги позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2643 грн. Позовні вимоги задоволені судом на 52%. Тому з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 2290,60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 10 серпня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_21 , місце проживання : АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 18 вересня 2007 року у розмірі 40650грн. та судові витрати у справі у розмірі 2290 грн.60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року