У х в а л а

17 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 711/4854/19-ц

провадження № 61-2769 ск 20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича, державного підприємства «Сетам» про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Є. А., державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про стягнення грошових коштів

у загальному розмірі 102 742 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з приватного виконавця Бурмаги Є. А. на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані та збережені кошти у сумі 97 604 грн 90 коп. (дев`яносто сім тисяч шістсот чотири грн дев`яносто коп.) сплачені як частина ціни

за квартиру, передану на продаж на електронних торгах.

Стягнуто з ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані

та збережені кошти у сумі 5 137 грн (п`ять тисяч сто тридцять сім грн), сплачені як частина ціни за квартиру, передану на продаж на електронних торгах.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2019 року апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області

Бурмаги Є. А. та ДП «Сетам» задоволено. Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2019 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на зазначені судові рішення,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову суду апеляційної інстанції скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України

від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України № 460-IX) установлено,

що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено

до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року), розглядаються

в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі

у редакції, що діяла до набрання чинності Закону України № 460-IX)

не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом позову в даній справі є майнова вимога (стягнення грошових коштів) у розмірі 102 742 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

(2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків не встановлено й Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію

та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують

на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка

є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною

та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 -

ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на постанову Черкаського апеляційного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича, державного підприємства «Сетам» про стягнення грошових коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Б. І. Гул ько ько