Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/617/20
Провадження № 2/542/390/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області

в складі головуючого судді - Афанасьєвої Ю.О.,

за участю секретаря судового засідання - Чиж Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони відчуження з майна, суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 01.06.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить ухвалити рішення, яким скасувати заборону відчуження об`єктів нерухомого майна з належного йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всього нерухомого майна, яка накладена на підставі повідомлення, б/н Ощадбанк, та зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1720747 від 28.02.2005 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.05.2020 року маючи намір зареєструвати право власності на нерухоме майно йому стало відомо, що на все належне йому нерухоме майно накладено арешт (заборона відчуження). Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, заборона накладена 28.02.2005 року за №1720747, підстава обтяження повідомлення Ощадбанку.

Зазначає, що між ним та Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» 04.07.1996 року був укладений кредитний договір № 43_5/1924.

24.01.2013 року ним був сплачений останній внесок по кредиту, разом з цим Ощадбанк видав йому лист від 24.01.2013 року №4702/13-252 згідно якого кредит погашено повністю.

Позивач зазначає, що він звернувся до «Ощадбанку» стосовно зняття заборони відчуження, на що йому було усно повідомлено, що на сьогоднішній день банк не має таких повноважень.

Саме з цих підстав він змушений звернутись з позовом до суду.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.06.2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 09.07.2020 року (а.с. 9).

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 24.09.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду на 29.10.2020 року (а.с. 32).

Позивач в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.37).

Представник відповідача Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с. 34, 35).

Надано відзив на позовну заяву (а.с.20-22), в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю. Справу розглянути за відсутності представника відповідача.

Зазначає, що дійсно 04.07.1996 Філією - Полтавським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» з позивачем було укладено кредитний договір № 43_5/1924 (сума кредиту - 5 200,00 грн., строк повернення - 01.07.2016).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором Договори іпотеки/застави не укладались.

24.01.2013 заборгованість за вищевказаним кредитним договором перед АТ «Ощадбанк» було погашено в повному обсязі, що підтверджено листом №4702/13-252 від 24.01.2013.

Відповідно до долученої позивачем до позову Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме манно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.05.2020, в записі щодо заборони (архівний запис) №1720747 від 28.02.2005 зазначено інше прізвище власника, ніж у позивача вказано ОСОБА_1 , в той час як позивачем є ОСОБА_1 .

В записі вказано адресу будинку, на який накладено заборону відчуження - АДРЕСА_1 , в той час, як адреса реєстрації позичальника АДРЕСА_2 .

Вищенаведене також підтверджується копіями сторінок паспорта, наданих позивачем.

Крім того зазначає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, банк не є відповідачем у спорі про зняття арешту з майна.

Проведення реєстраційних дій із нерухомим майном на території України законодавцем віднесена до функцій державних реєстраторів та нотаріусів, Банки не наділені такими повноваженнями, тобто не є суб`єктом організаційної системи державної реєстрації прав.

З урахуванням вищенаведеного Банк не є органом або суб`єктом, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації та не має повноважень на зняття/скасування заборони відчуження нерухомого майна, шо становить предмет позовних вимог.

Крім того, за даними Філії-Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк», про що зазначає в позові і сам позивач, на цей час боргові зобов`язання перед банком ОСОБА_1 - відсутні.

Нерухоме майно, шо розташоване за адресою АДРЕСА_2 в заставі Банку не перебуває.

Жодних обставин в обґрунтування вимог саме до АТ «Ощадбанк» позовна заява не містить, як і не містить будь-яких вимог до АТ «Ощадбанк».

Відсутні також будь-які обставини, які свідчили б про оспорювання або порушення прав та законних інтересів позивачів з боку АТ «Ощадбанк», зокрема перешкоджання у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, за відсутності вимог до банку, який не є учасником спірних правовідносин, останній є неналежним відповідачем у даній справі, що є підставою для відмови в позові.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: заборона (архівний запис) за реєстраційним номером 1720747, зареєстрований: 28.02.2005 за №1720747, реєстратором: Новосанжарська державна нотаріальна контора на підставі обтяження: повідомлення, б/н, Ощадбанк, об`єкт обтяження: будинок, за адресою: АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_1 , (а.с. 2).

Згідно відповіді в.о. керуючого ТВБВ №10016/0112 Філії - Полтавське обласне управління АТ "Ощадбанк" №4702/13-252 від 24.01.2013 року, кредит (договір №43_5/1924 від 04.07.1996 року), наданий ОСОБА_1 погашено повністю 24 січня 2013 року (а.с.3).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.44) позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 .

При цьому згідно наданої довідки №518 від 12.05.2020 року виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради (а.с. 43) стара адреса АДРЕСА_2 є АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та не може вільно розпорядитися своєю власністю через наявність обтяження навсе майно.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини першої статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Вирішуючи спір по суті, суд встановив, що процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року N31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами).

Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

З 01.01.2013 року, відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 6 постанови КМУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 № 1127, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про нотаріат", нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, ншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом.

Згідно із ст. 74 Закону України "Про нотаріат", одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу відкриття спадщини на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з роз`ясненнями Міністерства юстиції України від 04.06.2009 щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна за заявою: установи банку, іншої юридичної особи про погашення позики (кредиту); заставодавця (іпотекодавця) та заставодержателя (іпотекодержателя) про припинення договору застави (іпотеки) або лише заставодавця (іпотекодавця) у разі подання ним безспірних доказів виконання зобов`язання.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження», підставою для реєстрації обтяжень є в тому числі визначений законодавством документ, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Встановлено, що заборона на майно, порушує права та законні інтереси позивача, оскільки, унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

Заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки саме банком ініціювалось питання накладення арешту на майно, а саме за повідомлення б/н Ощадбанку. При цьому скасування вказаного обтяження не порушить і права банку, оскільки як вбачається із довідок територіального відокремленого безбалансового відділення № 10016/0112 Філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк» кредит (договір №43_5/1924 від 04.07.1996 року), наданий ОСОБА_1 погашено повністю 24.01.2013 року (а.с.3), а за даними, що зазначені у відзиві на позов - нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , в заставі Банку не перебуває.

Проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, приймаючи до уваги те, що в АТ "Ощадбанк" відсутні будь-які документи щодо заборгованості по кредиту ОСОБА_1 , та те що банк не може припинити заборону і відповідно направити подання про зняття заборони, а органи державної влади не мають можливості зняти обмеження з власної ініціативи, а лише за зверненням, суд вважає, що позовні вимоги є законними та обгрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про зняття заборони відчуження з майна - задовольнити.

Скасувати заборону відчуження об`єкту нерухомого майна: будинок АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що накладено на підставі повідомлення, б/н Ощадбанк, та зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №1720747 від 28.02.2005 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Полтавського апеляційного суду через Новосанжарський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: вул.Госпітальна, буд. 12-Г, м.Київ, .

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Ю.О. Афанасьєва