Провадження №2/760/3868/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Букіної О.М.,

при секретарі - Цигановій Ю.М.,

за участю представника позивача - Коваленко А.В.,

представника відповідача - Решетніка Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васьківська Вікторія Станіславівна про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2018 позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васьківська Вікторія Станіславівна в якому просить суд:

- визнати недійсним Договір про надання споживчого кредиту №0 від 03 березня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним Договір іпотеки №0/0/3 від 03 березня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 ;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 витрати за експертне дослідження в розмірі 13 871 грн. 00 коп.

Свої вимоги мотивує тим, що 03.08.2008 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АКІБ «Укрсиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 .

Вказує, що відповідно до п. 1.1.-1.3. Кредитного Договору, Банк в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов`язання надати Позичальнику грошові кошти в сумі 280 000,00 (двісті вісімдесят тисяч доларів США 00 центів), що дорівнює еквіваленту 1414 000,00 (Один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладання Договору з оплатою за процентною ставкою 12,40 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 березня 2029 року, на умовах визначених цим Договором.

У додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 зазначено, що реальна процентна ставка - 14,46%, абсолютне значення подорожчання кредиту - 401866,47 дол. США.

Посилається, що 03 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та Позивачем було укладено Договір іпотеки №0/0/3 до Договору про надання споживчого кредиту №0.

Позивач зазначає, що вона звернулася до судового експерта Віхляєва Олексія Костянтиновича та 01.10.2018 ним було складено Висновок експерта та яким встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 складає 14,74% (а не 14,46%, ) та є вищою від реальної відсоткової ставки визначеної у додатку №2 до договору.

Крім того, абсолютне значення подорожчання кредиту за договором про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008, складає 405132,61 дол. США (а не 401866,47 дол. США) та є вищим від абсолютного значення подорожчання кредиту наведеного у додатку №2 до договору.

Позивач вказує, що оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 не узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджено Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.) та ЗУ «Про захист прав споживачів»,а саме:

-не встановлено інформації про кредитні умови, наданої Позичальнику у письмовій формі перед укладанням договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008р., зокрема орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуги з оформлення договору, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними з зазначенням переваг та недоліків пропонованих схем кредитування, варіанти повернення кредиту (включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги), що передбачено п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»;

-додаток №1 «Графік погашення кредиту» до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 відображає зменшення залишку максимальної заборгованості за кредитом у визначені дати та не містить обсягів платежів за кожним платіжним періодом, в т.ч. даних щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом та інших фінансових зобов`язань Позичальника.

-у додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» платежі за супутні послуги наведені у національній валюті (грн.), а також найменування колонки 2 («Сума платежу за розрахунковий період, дол. США») за своїм змістом не відповідає цифровим показникам зазначеним у колонці, крім того даний графік не містить чітко визначених розмірів щомісячних платежів за кожним платіжним періодом у валюті наданого кредиту (дол. США).

У змісті кредитного договору № 0 від 03 березня 2008року є відсутні встановлені законодавством обов`язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

-не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника;

-не встановлено, не розкрито та є відсутніми обов`язкові умови, щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу, шляхом оприлюднення їх у письмовій формі, іще до укладення такого договору.

-не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості, відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості.

Також позивач вважає, що Договір іпотеки №0/0/3 від 03 березня 2008 року підлягає визнанню недійсним внаслідок недійсності Кредитного договору.

З урахуванням викладеного вище просить суд позов задовольнити.

24.10.2018 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючому судді Букіній О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.10.2018 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали від 25.10.2018, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

20.11.2018 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

18.01.2019 на адресу суду від представника відповідача АТ «Укрсиббанк» - Федоренко Т.Ф. надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

18.01.2019 на адресу суду представником відповідача АТ «Укрсиббанк» - Федоренко Т.Ф. надійшов відзив на позовну заяву.

У поданому відзиві представник зазначає, що Висновок експерта від 01.10.2018 не може бути врахований судом при прийнятті рішення у справі, оскільки у порушення вимог ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку не вказано про те, що він підготовлений для подання до суду, а також про те, що експерт попереджений (обізнаний) про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Вказує, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, які розраховані експертом відрізняються від тих, які розраховані банком, на підставі того, що експертом було включено до розрахунку додаткові невідомі суми.

Так, до розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту експертом було двічі включено суми за посвідчення договору іпотеки: в сумі 2056,91 грн. згідно Додатку № 2 до кредитного договору та 2855,00 грн. згідно довідки нотаріуса.

Посилається, що інформація про сукупну вартість кредиту та розмір комісії за надання кредиту наведена в Додатку № 2 до кредитного договору, варіанти повернення кредиту наведені у п.п. 1.2.2, 1.3.4, 3.2.2, 3.4.3 та розділі 6 кредитного договору.

Зазначає, що експертом вказано, що Додаток 2 не містить чітко визначених розмірів щомісячних платежів, проте у графі 3 Додатку 2 вказана конкретна сума щомісячного погашення.

Постановою НБУ від 10.05.2007 за № 168 визначено типову Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та Додаток 2 до кредитного договору складений у відповідності до визначеної Постановою № 168 форми.

Вказує, що позивач за власною ініціативою звернулася до банку з проханням про надання кредиту. Договір було підписано позивачем добровільно, без жодного примусу і без зауважень та заперечень. Позивачу ніхто не перешкоджав в ознайомленні з текстом договору, детального розпису та умов надання кредиту і позивач мав можливість з ними ознайомитись. Добровільно підписавши договір, позивач висловила свою згоду з усіма умовами цього договору.

Так само, ОСОБА_1 була ознайомлена з усіма сумами, що вписані в Додатку № 2 до кредитного договору та мала можливість внесення коректив до вказаних сум.

У відзиві представник стверджує, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких позивача введено в оману, і сам факт обману.

Представник вказує, що усі умови згідно ЗУ «Про захист прав споживачів» при укладенні кредитного договору було дотримано сторонами.

Таким чином вважає, що оскільки відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, то саме том не може бути визнано недійсним і договір іпотеки.

З урахуванням викладеного просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

06.02.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

У поданій відповіді позивач вказує, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву.

Крім того посилається, що до подання позову по суду позивач не була учасником справи та не могла заявляти клопотання про проведення судової експертизи, а тому позивачем надано до суду експертне дослідження, що проведене за письмовою заяву позивача з переліком питань до експерта, які підлягають роз`ясненню.

Зазначає, що при розрахунку абсолютного значення подорожчання кредиту експертом було включено окремі дві суми, а не двічі як стверджує відповідач, оскільки відповідно до Додатку №2 до кредитного договору окремо вказані послуги нотаріуса у розмірі 500,00 грн., та окремо сплата державного мита за посвідчення договору іпотеки у розмірі 2 056, 91 грн.

Таким чином, проведення нотаріальних дій відображено у висновку експерта у колонці «послуги нотаріусів», та окремо у колонці «іншими послугами (біржові збори, послуги реєстраторів тощо)» відображена сплата державного мита у розмірі 2056.91грн.

Вказує, що Додаток №1 «Графік погашення кредиту» до договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 відображає зменшення залишку максимальної заборгованості за кредитом у визначені дати та не містить обсягів платежів за кожним платіжним періодом, в т.ч. даних щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом та інших фінансових зобов`язань Позичальника.

Додаток №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» встановлено, що .... найменування колонки 2 («Сума платежу за розрахунковий період*, дол.США») за своїм змістом не відповідає цифровим і показникам зазначеним у колонці, крім того даний графік не містить чітко визначених розмірів щомісячних платежів за кожним платіжним періодом.

Посилається, що позивачу перед укладенням договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 не надано інформації стосовно орієнтовної сукупної вартості кредиту, вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту для споживача та варіантів повернення кредиту.

Розбіжності, які містяться у кредитному договорі, являються такими, що поліпшують умови банку, який розробляв спірний кредитний договір та Додатки до нього, тому з урахуванням висновку експерта, під час укладання кредитного договору банк приховав від позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, чим ввів позивача в оману, щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позивач банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

З урахуванням викладеного вище просить суд позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01.03.2019 року розгляд справи було призначено у судовому засіданні із викликом (повідомленням) сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.06.2019 року заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого-судді Букіної О.М. визнано не необґрунтованою та передано іншому судді в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України для вирішення.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.06.2019 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2020 року було залишено без задоволення заяви позивача та представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог та просив суд у їх задоволенні відмовити із підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, проте у матеріалах справи наявна заява, у якій остання просить суд провести розгляд справи за її відсутності.

Суд вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, 03.03.2008 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 14-20).

Відповідно до п. 1.1.-1.3. Кредитного Договору, Банк в порядку та на умовах визначених цим Договором, взяв на себе зобов`язання надати Позичальнику грошові кошти в сумі 280 000,00 (двісті вісімдесят тисяч доларів США 00 центів), що дорівнює еквіваленту 1 414 000,00 (Один мільйон чотириста чотирнадцять тисяч грн. 00 коп.) гривень за курсом НБУ на день укладання Договору з оплатою за процентною ставкою 12,40 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 березня 2029 року, на умовах визначених цим Договором.

Крім того,з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008 та Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 03.03.2008, 03.03.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір іпотеки № 0-0/3 (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 1.1 договору, в іпотеку було передано наступне нерухоме майно:

-двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю;

-двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить Іпотекодавцю.

У позовній заяві позивач просить суд визнати недійсним кредитний договір із тих підстав, що договором про надання споживчого кредиту не визначено обсяг платежів за кожним платіжним періодом, даних щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом у валюті наданого кредиту.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Як вбачається з Додатку №2 Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту до Договору (колонки 3 та 4),який є невід"ємною частиною Договору, в ньому чітко визначено щомісячний розмір платежу на погашення суми заборгованості та розмір платежу на погашення процентів за користування кредитом (а.с. 110-118).

Даний графік платежів був погоджений та підписаний особисто позивачем, є чітким та зрозумілом щодо його виконання, зокрема, щодо розміру сплати щомісячних платежів позивачем, які останньою виконувалися.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що доводи позивача в цій частині є необгрунтованими.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач надав позивачу кошти на споживчі цілі, а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

У справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Пунктом 7.13. Договору встановлено, що позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується із ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також, що перед кладенням цього договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів».

Таким чином вбачається, що позивач ознайомилася та погодилася із усіма істотними умовами Договору та підписала його, вважаючи їх справедливими, в тому числі, отримала від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема ЗУ «Про захист прав споживачів».

Позивач в позові посилається також на те, що її було введено в оману під час підписання договору щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 230 ЦК України встановлено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу, тобто щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Разом з тим, позивачем не надано доказів в підтвердження того, що на момент укладання спірного кредитного договору відповідач навмисно ввів позивачку в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

З матеріалів справи встановлено, що інформація щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту зазначена у Додатку №2 до Договору (Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту), який підписаний самим позивачем.

Наданий позивачем в обгрунтування позову Висновок експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження № 1/10/2018 від 01.10.2018, суд не приймає до уваги в якості належного та достовірного доказу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Із висновку експерта № 1/10/2018 від 01.10.2018 вбачається, що він підготовлений на запит ОСОБА_1 .

Частиною 7 статті 102 ЦПК України встановлено, що у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Разом із тим, Висновок експерта № 1/10/2018 від 01.10.2018 не містить інформації про те, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому суд не може прийняти його як належний та допустимий доказ під час вирішення справи по суті.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що вказаний висновок не є висновком експерта у розумінні вимог ст. 102 ЦПК України.

Посилання позивача та ту обставину, що на час звернення до експерта для підготування висновку вона не була учасником справи, суд також не приймає до уваги, оскільки позовні вимоги позивача ґрунтуються саме на інформації зазначеній у даному висновку.

Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, висновками експертів.

Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України обов`язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що вказаний висновок експерта № 1/10/2018 від 01.10.2018 слід оцінювати, як один із письмових доказів, у сукупності з наявними матеріалами справи.

Таким чином, оцінюючи наданий позивачем висновок, у сукупності з дослідженими у справі доказами, суд не приймає його в якості належного доказу в обгрунтування заявлених вимог позивача, виходячи з наступного.

Так, згідно даного висновку вбачається, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту, які розраховані експертом відрізняються від тих, які розраховані банком,у зв"язку з тим, що експертом було двічі включено до розрахунку суми за посвідчення договору іпотеки: в сумі 2056,91 грн згідно Додатку № 2 до кредитного договору та 2855,00 грн. згідно довідки нотаріуса.

У висновку експерта зазначено, що «не встановлено інформації стосовно орієнтовної сукупної вартості кредиту, вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту для споживача та варіантів повернення кредиту».

Проте, інформація про сукупну вартість кредиту та розмір комісії за надання кредиту наведена в Додатку № 2 до кредитного договору, варіанти повернення кредиту наведені у п.п. 1.2.2, 1.3.4, 3.2.2, 3.4.3 та розділі 6 кредитного договору.

Також, у висновку експерти зазначається, що Додаток 1 не містить даних обсягів платежів, даних щодо розмірів нарахованих процентів за користування кредитом.

Проте, дана інформація міститься в Додатку 2 до кредитного договору (графа 2,3 та 4).

Крім того, експертом вказано, що Додаток 2 не містить чітко визначених розмірів щомісячних платежів, проте у графі 3 Додатку 2 вказана конкретна сума щомісячного погашення.

Разом з цим, Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168 визначено типову Таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, Додаток 2 до кредитного договору складений у відповідності до визначеної Постановою № 168 форми.

Таким чином, з огляду на вказані обставини, суд не може прийняти висновок експерта як належний доказ в підтвердження доводів позивача в обгрунтування позову, оскільки він є таким, що суперечить матеріалам справи.

За вказаних вище обставин, суд вважає, що посилання позивача на ті обставини, що реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення договору про надання споживчого кредиту №0 від 03.03.2008 не відповідають даним, що зазначені у Додатку №2 до Договору, є необгрунтованими.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що доводи позивача про те, що укладений між сторонами кредитний договір є таким, що вчинений під впливом обману, є безпідставними та недоведеними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

За змістом ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України №168 від 10.05.2007 року визначає, що Банк не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

В свою чергу відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У розумінні положень чинного законодавства України, зокрема, ст. 1056 ЦК України, послуга, яку надає банк споживачу, - надання грошових коштів.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому (п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Як на підставу для задоволення позову позивач посилається на те, що не було встановлено умов надання кредиту, зокрема,можливі настання валютних ризиків для позивача.

Проте, у п. 1.1. Договору встановлено, що позичальник укладаючи цей Договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов даного договору.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема,вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд вважає, що при укладенні спірного кредитного договору в іноземній валюті позивач усвідомлював, що курс національної валюти України - гривні по відношенню до долара США не є незмінним, а також, усвідомлював, що зміна вказаного курсу можливо настане, а тому позивач, беручи на себе обов`язки щодо погашення кредиту саме в доларах США, повинен був передбачити та врахувати можливі зміни, зокрема, - підвищення валютного ризику за Кредитним договором.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору про надання споживчого кредиту №0 від 03 березня 2008 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що не підлягають задоволенню і вимоги позивача про визнання недійсним Договору іпотеки №0/0/3 від 03 березня 2008 року.

З урахуванням вищенаведеного, у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладено та керуючись ст.ст. 16, 192, 203, 215, 230, 526, 536, 548, 629, 638, 1054,1056 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Васьківська Вікторія Станіславівна про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту та договору іпотеки, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: О.М. Букіна