Провадження №2/760/846/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Оксюти Т.Г.

при секретарі - Горупа В.В.

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про визнання кредитного договору недійсним частково та його розірвання, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача та просила визнати договір №-2 від 21.02.2019 року частково недійсним у частині визнання недійсним пункту 1.2, пункту 2.4.3 та пункту 3.3 договору та розірвати вказаний договір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилалась на те, що 21.02.2019 року між нею та відповідачем укладено кредитний договір на суму 3000,00 грн. строком на 30 днів.

Вважає, що вказаний договір є таким, що не ґрунтується на засадах добросовісності, розумності та справедливості, суперечить ЦК України, його виконання ставить позивача в тяжке матеріальне становище, а тому повинен бути розірваним, з огляду на наступне.

Позивачем було оформлено заявку на отримання кредитних коштів через мережу Інтеренет. При цьому, під час укладання кредитного договору ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» не повідомило позивача належним чином про реальну вартість та подорожчання кредиту, так само як і не ознайомило з іншими істотними умовами надання та обслуговування кредитів.

Оскільки а ні графіку погашення кредиту, а ні інших документів, в яких містилась би інформація про порядок і черговість зарахування коштів на погашення кредиту позивачу надано не було, про непропорційно велику суму компенсації їй стало відомо лише під час отримання телефонних дзвінків з вимогою про погашення суми кредиту.

Зазначила, що умови кредитного договору щодо встановлення процентної ставки у розмірі 1,5% в день від суми кредиту (п. 1.2, п. 2.4.3) та підвищеної ставки процентів в розмірі 2,5% в день від суми кредиту (п. 3.3) є несправедливими, адже позивач вважала, що бере грошові кошти з процентної ставкою 1,5% на місяць, а не на день.

На даний час, сума, яку належить сплатити відповідачу є значною та її виплата ставить позивача в скрутне матеріальне становище, в той час як ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» отримує вигоду від такого становища позивача.

З наведеного вбачається, що істотні обставини, якими позивач керувалась під час укладання договору змінились, що є підставою для розірвання вказаного договору.

На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження.

30.07.2019 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

02.08.2019 року від представника ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

02.08.2019 року від представника ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» також надійшов відзив на позовну заяву в якому він проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Інформаційно-технічна система на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua побудована таким чином, що клієнт: без ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту не може продовжите реєстрацію для оформлення кредиту; перед підписанням кредитного договору ознайомлюється з умовами кредитного договору, умовами кредитування, графіком розрахунків, інформацією про сукупну вартість кредиту; ознайомлюється з чітким, зрозумілим та конкретним графіком погашення кредиту (одним платежем в кінці строку кредитного договору).

Таким чином, твердження позивача є необґрунтованими, що вона не мала змоги ознайомитись з умовами кредиту, не вірно зрозуміла проценту ставку за користування кредитом та розмір погодженої підвищеної процентної ставки у разі не повернення кредиту в строк визначений договором, оскільки без ознайомлення з вказаними умовами підписати кредитний договір неможливо.

В кредитному договорі відсутні такі види відповідальності, як неустойка (штраф, пеня), що передбачає нарахування компенсації за невиконання зобов`язань. Кредитним договором встановлено виключно обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом, тому визнання недійсним пунктів 1.3, 2.4.3, 3.3 кредитного договору є безпідставним та не підлягає задоволенню.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 10.02.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.02.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №-2, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн., строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування та 2,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

Укладений кредитний договір не відноситься до споживчого кредитування, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», дія даного закону не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця, та кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця; кредитні договори, загальний розмір кредиту за якими не перевищує однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на день укладення кредитного договору.

Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua та підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Інформаційно-технічна система на веб-сайті в мережі інтернет https://monetka.ua побудована таким чином, що клієнт: без ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту не може продовжите реєстрацію для оформлення кредиту; перед підписанням кредитного договору ознайомлюється з умовами кредитного договору, умовами кредитування, графіком розрахунків, інформацією про сукупну вартість кредиту; ознайомлюється з чітким, зрозумілим та конкретним графіком погашення кредиту (одним платежем в кінці строку кредитного договору).

Таким чином, твердження позивача про те, що вона не мала змоги ознайомитись з умовами кредиту, не вірно зрозуміла проценту ставку за користування кредитом та розмір погодженої підвищеної процентної ставки у разі не повернення кредиту в строк визначений договором, є необґрунтованими, оскільки без ознайомлення з вказаними умовами укласти кредитний договір неможливо.

Стосовно тверджень позивача щодо несправедливих положень кредитного договору, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 546 ЦК України встановлюється, що виконання зобов`язань може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За кредитним договором, забезпечення виконання зобов`язань не передбачено, тобто до позивача не застосовуються штрафні санкції у вигляді нарахування штрафів та пені за невиконання зобов`язань по укладеному кредитному договорі.

Кредитним договором визначається процента ставка за кожен конкретний період користування кредитними коштами.

Пунктом 1.2 кредитного договору, визначається процента ставка за кожен день користування кредитом, виключно на строк користування кредитом, що визначається в п. 1.3 кредитного договору.

Пунктом 2.4.3 кредитного договору, визначається процента ставка за користування кредитом, яка застосовуються у разі продовження дії строку користування кредитом.

Пункт 3.3 кредитного договору встановлює погоджену процентну ставку за користування кредитом у разі неповернення позичальником кредиту у строки передбачені п. 1.3 кредитного договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Отже, сплата споживачем непропорційно великої компенсації у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, відноситься до цивільно-правової відповідальності боржника за невиконання своїх зобов`язань.

У разі невиконання боржником свого зобов`язання, кредитор компенсує невиконання зобов`язань (отримані збитки, упущена вигода) забезпеченням виконання зобов`язань (штраф, пеня), що в свою чергу співвідноситься з несправедливими умовами правочину визначену в п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону щодо встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як встановлено вище, умовами кредитного договору не передбачається нарахування штрафних санкцій на позичальника за порушення умов договору, а встановлюються процентні ставки на чіткі та конкретні періоди користування кредитними коштами.

Отже, в кредитному договорі відсутні такі види відповідальності, як неустойка (штраф, пеня), що передбачає нарахування компенсації за невиконання зобов`язань. Кредитним договором встановлено виключно обов`язок позичальника сплачувати проценти за користування кредитом, тому вимоги про визнання недійсним пунктів 1.3, 2.4.3, 3.3 кредитного договору є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Стаття 215 ЦК України встановлює, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Крім того, згідно з ст.203 ЦК України умовою чинності правочину є також його вчинення у формі, встановленій законом.

У свою чергу, оскаржуваний позивачем правочин на час його вчинення відповідав вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, не суперечив вимогам цивільного кодексу та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; вчинені особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало внутрішній волі сторін; вчинені у формі, встановленій законом та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені даним правочином.

Ст. 3 ЦК України встановлює, що загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Аналізуючи положення п.6 ч.1 ст.3 і ч.3 ст.509 Цивільного кодексу та норми ст.18 закону «Про захист прав споживачів» від 12.05.91 щодо несправедливих умов договору Верховний суд України у своїй постанові від 08.06.2016 (справа № 6-330цс16) зазначив наступне:

Умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими за частиною третьою статті 18 Закону № 1023-ХІІ є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи в разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, а тому підстав для його розірвання та визнання недійсними пунктів 1.2, п. 2.4.3 та п. 3.3 договору задоволенню не підлягають.

Щодо зміни істотних обставин, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статей 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зобов`язання позивача перед відповідачем виникло на підставі укладеного кредитного договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір був укладений шляхом добровільного волевиявлення позивача та відповідача.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п. 1.2 укладеного кредитного договору, відповідач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 1,5% від суми кредиту за кожен день користування.

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3 кредитного договору становить 30 днів.

Згідно п. 2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк (п.1.3 кредитного договору) повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Відповідач свої зобов`язання по кредитному договору виконав, надав позивачу кредит, шляхом перерахунку на її платіжну карту.

Встановлено, що позивач не повернула своєчасно відповідачу суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості позивача.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, позивач зобов`язання за вказаним договором не виконала.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, позивач порушує зобов`язання за кредитним договором, уникає та створює перепони для виконання свого зобов`язання.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

З метою уникнення виконання свого зобов`язання з повернення кредиту та нарахованих відсотків, позивач посилається на обставини, що змінились з моменту укладення кредитного договору та безпідставно вимагає скасувати пункти кредитного договору які є істотними умовами договору, та погоджені нею до підписання договору.

Однак, істотні обставини , на які посилається позивач не могли і не можуть змінитись. Умови кредитного договору є чіткими та зрозумілими. Інформація про сукупну вартість кредиту викладена в додатку №1 до кредитного договору.

У разі неповернення кредиту у строк встановленим п. 1.3 кредитного договору, відповідно до п.3.3 на залишок заборгованості по кредиту нараховується процента ставка у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом.

З розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість позивача по кредитному договору становить: 3000 грн. заборгованість за кредитом; 8850 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Таким чином, твердження позивача щодо несправедливих умов кредитного договору, посилання на істотні обставини, що змінились не мають жодного фактичного підтвердження та не підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивач не довела ті обставини на які посилалась як на підставу своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 3, 6, 203, 215, 627, 630, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» про визнання кредитного договору недійсним частково та його розірвання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя