Справа № 463/7346/19
Провадження № 2/463/346/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Санько Р.О.

представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , просить ухвалити рішення, яким стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 7000 грн., але не менше прожиткового мінімуму з розрахунку на місяць на кожного з трьох дітей відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.08.2006р. зареєструвала з відповідачем шлюб, який розірвано рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 03.12.2018р. Від шлюбу у них народились діти ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дітей не приймає. У зв`язку з цим, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 7000 грн. на дітей щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму з розрахунку на місяць на кожного з трьох дітей відповідного віку.

Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.09.2019р. відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Визначено сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та письмових заперечень.

Крім того, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.09.2019р. за клопотанням представника позивача витребувано у Головного управління ДФС у Львівській області: відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми нарахованих та/або отриманих доходів та суми нарахованих та або сплачених податків фізичною особою ОСОБА_3 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 за період з 01.09.2017 року по 01.09.2019 року; у ОСОБА_3 - правовстановлюючі документи на земельну ділянку площею 0,1 га в с. Гряда Жовківського району Львівської області.

Відповідь про отримані доходи надійшла на адресу суду 18.10.2019р. (а.с.23). Крім того, в судовому засіданні 06.12.2019р. відповідач долучив до матеріалів справи копію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.10.2019р.

Крім того, за клопотанням представника позивача ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 20.12.2019р. витребувано у АТ «Укрсиббанк», АТ «Кредобанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ КБ «Приватбанк», Львівського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний Банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль» інформацію про наявність відкритих або закритих рахунків ОСОБА_3 , а також інформацію про рух коштів по рахунках за 2018-2019 рр.

Згідно отриманих відповідей (а.с.47-56), у АТ «Укрсиббанк», АТ «Кредобанк», ПАТ «Державний Ощадний Банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль» банківські рахунки на ім`я відповідача не відкривались. Відповіді від ПАТ АБ «Укргазбанк», АТ КБ «Приватбанк» до суду не надходило.

В судовому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить позов задовольнити.

Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Враховуючи обсяг зібраних доказів, яких достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в ній докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Конституція України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51). У той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно копій свідоцтва про народження (а.с.3, 4, 5), позивач та відповідач є батьками малолітніх ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають разом з матір`ю.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання.

Тому, враховуючи обов`язок суду в першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання, позов належить визнати обґрунтованим.

При визначенні розміру аліментів суд враховує розмір прожиткового мінімуму громадян, який встановлений законом станом на час розгляду справи, стан здоров`я дітей, неповно забезпечене матеріальне становище дітей, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, відсутність на його утриманні інших осіб, а також інші обставини, які мають значення для справи.

Зокрема, згідно відповіді ГУ ДПС у Львівській області (а.с.25, 29), у період 1 квартал 2017р. другий квартал 2019р. відповідач отримав заробітну плату в загальному розмірі 93200 грн. Відповідно до довідки про доходи (а.с.35), заробітна плата відповідача у період червень 2019р. листопад 2019р. становила 4500 грн. в місяць.

Однією з обставин, яка враховуються судом при визначенні розміру аліментів відповідно до п. 3-1 ст. 182 СК України є наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Разом з тим, відповідно до копії договору купівлі-продажу від 04.10.2019р. (а.с.36), під час розгляду даної справи в суді відповідач відчужив належну йому земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою Львівська обл., Жовківський р-н., с. Гряда. Попри те, що згідно звіту про експерту грошову оцінку, виданого ПП «Експерт-тур-проект» від 17.10.2019р. вартість ділянки становить 137 110 грн., продаж цієї земельної ділянки вчинено за 75 000 грн., що практично вдвічі менше її ринкової ціни.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Попри те, що відповідач особисто був присутній в двох судових засіданнях та під розписку (а.с.46) був повідомлений про дату, місце та час останнього судового засідання, останній не лише проігнорував таке судове засідання та не повідомив про причини неявки, але й по суті, не надав жодного доказу на заперечення обставин, викладених в мотивах позову і зокрема, щодо обрахованого позивачем розміру аліментів.

Так само, не скористався правовою допомогою, намір про що висловив у заяві про відкладення розгляду справи від 18.11.2019р. (а.с.31), а в кінцевому, безпосередньо під час розгляду даної справи за ціною, яка вдвічі менша ринкової, відчужив належне йому нерухоме майно, хоча наявність у платника аліментів нерухомого майна є однією з обставин, яка враховується під час визначення розміру аліментів

Тому, враховуючи наведене, у відповідності до вимог ст. 184 СК України, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 7000 грн., починаючи з 02.09.2019 року (з часу пред`явлення позову). Вказаний розмір аліментів щорічно підлягає індексації відповідно до закону, оскільки у суду відсутні відомості, що платник і одержувач аліментів домовилися про інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Положення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі визначено у ст. 184 СК України. Однак, даною нормою не визначено порядку стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на двох і більше дітей, і зокрема, не визначено кінцевого строку, протягом якого такі аліменти стягуються.

Нормою, яка регулює подібні правовідносини є ч. 2 ст. 183 СК України, якою врегульовано порядок стягнення аліментів на двох і більше дітей у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно цієї норми, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

З огляду на зазначене, застосовуючи аналогію закону слід визначити єдиний розмір аліментів в твердій грошовій сумі, які підлягають стягненню до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Крім того, відповідно до частин другої та третьої ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Тобто, закон розрізняє поняття мінімально гарантованого та мінімально рекомендованого розміру аліментів. Перший є законодавчо встановленою гарантією щодо найнижчої межі розміру стягуваних аліментів, тоді як другий носить рекомендаційний характер при визначенні самого розміру аліментів.

З огляду на те, що при визначенні розміру аліментів та їх найнижчої межі суд не може вийти за межі мінімально гарантованого розміру аліментів, у справі яка розглядається такі підлягають стягненню у визначеному судом розмірі, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а не як зазначено у позові «не менше прожиткового мінімуму». Відповідно до законодавства таким чином і формулюється резолютивна частина рішення.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12,81,82,141,223,263-265,268,280-282,430 ЦПК України, ст. ст. 180-182, 184, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 7 000 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають індексації, починаючи з 02 вересня 2019 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 768,40 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354, 355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 13.02.2020 року.

Суддя: Леньо С. І.