Провадження № 2-н/638/3531/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2020 року суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Т.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить суд видати судовий наказ, яким стягнути з ПАТ Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП» на її користь суму нарахованої але невиплаченої заробітної плати в розмірі 50 434,72 грн..

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011 року, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання.

Таким чином, судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право, та наявністю документів на підтвердження перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а також документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Заявником до заяви про видачу судового наказу додано розрахунковий листок, з якого вбачається, що всього до виплати за рахунок підприємства підлягає 51 066,54 грн., тоді як у своїй заяві про видачу судового наказу, ОСОБА_1 просить стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 50 434,72 грн., при цьому вона посилається на те, що в серпні 2020 року їй на картку з цієї суми була перерахована заборгованість по заробітній платі за жовтень 2019 року у сумі 331,82 грн. та в листопаді 2020 року заборгованість за листопад 2019 року 300,00 грн., тому вважає, що заборгованість підприємства по заробітній платі складає 50 434,72 грн. Але до заяви про видачу судового наказу не додано будь-яких доказів на підтвердження вказаної виплати та доказів про заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати перед заявником. За таких обставин, враховуючи розбіжність в розмірі заборгованості по заробітній платі вказаній в розрахунковому листку та у заяві ОСОБА_1 про видачу судового наказу, суд вважає наявність спору щодо розміру заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно пункту 4 частини 3 статті 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Враховуючи, що заявником не надано довідки, з якої б чітко вбачалась сума заборгованості підприємства перед боржником, а сума заборгованості по заробітній платі в заяві про видачу судового наказу та доданих до неї документах відрізняється, що позбавляє суд можливості прийняти рішення у відповідності до вимог ЦПК України, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу, роз`яснивши заявнику, що він в силу ч.1 ст.166 ЦПК України має право повторно звернутися до суду з такою ж заявою в порядку, встановленому розділом ІІ Наказне провадження ЦПК України, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 161, 165-167, 353 ЦПК України, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з Приватного акціонерного товариства «Харківський підшипниковий завод» АТ «ХАРП».

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з викладених в ухвалі підстав, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ Наказне провадження ЦПК України, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: О.В. Шишкін