Р І Ш Е Н Н Я№ 127/22686/19

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

11 лютого 2020 р.м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Медяної Ю.В.,

секретар Подоляк М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплати середнього заробітку за вимушений прогул,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплати середнього заробітку за вимушений прогул.

В позовній заяві зазначено, що 01.05.2015 року, позивач уклала трудовий догові з відповідачем та її було прийнято на роботу оператором ПК. Трудова книжка залишилася у позивача, оскільки у відповідача немає можливості її зберігати, і відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.93р.:«Трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг, зберігаються безпосередньо у працівників».

Місячна заробітна плата позивача на момент укладення зазначеного вище договору становила 1350 грн., та з часом була збільшена, оскільки збільшився мінімальний розмір заробітної плати. Востаннє позивач отримувала заробітну плату за жовтень 2018 року в сумі 3725,00 грн.

Позивач працювала у відповідача до 01.04.2019 року., однак, починаючи з листопада 2018 року по березень 2019 року відповідач не виплачувала позивачу заробітну плату, внаслідок чого утворився борг в сумі 19965 грн. 00 коп., а саме: за листопад 2018 року - 3723,00 грн.; за грудень 2018 року - 3723,00 грн.; за січень 2019 року - 4173,00грн.; за лютий 2019 року - 4173,00 грн., за березень 2019 року - 4173,00 грн.

З 01.04.2019 року ФОП ОСОБА_2 не веде господарську діяльність, але офіційно не припинила її.

Позивач неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_2 з вимогою розірвати трудовий договір і зробити відповідний запис у трудовій книжці, а також виплатити заборгованість по заробітній платі, однак її звернення залишись проігноровані, а через відсутність записів у трудовій книжці вона не в змозі влаштуватися на роботу, що у подальшому може викликати труднощі при оформленні пенсії.

Оскільки на день звернення до суду позивач не звільнена з роботи з вини відповідача і відповідач не бажає її звільняти та вносити до трудової книжки відповідні записи, а також виплачувати заборгованість по заробітній платі, позивач вважає, що з 01.04.2019 року по 01.08.2019 року перебувала у вимушеному прогулі.

Середній заробіток позивача - це мінімальна заробітна плата, яка в 2019 році складала 4173,00 грн. Отже, за квітень, травень, червень, липень 2019 року заборгованість відповідача перед позивачем за вимушений прогул становить 16692,00 грн.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог позивач просить: розірвати трудовий договір від 01.05.2015 року з 01.04.2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ФОП ОСОБА_2 зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 : прийняти ОСОБА_1 на посаду оператора ПК з 01.05.2015 року та звільнити ОСОБА_1 з посади оператора ПК з 01.04.2019 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України;

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 з листопада 2018 року по березень 2019 року включно - 19965,00 грн.;

- стягнути з ФОП ОСОБА_2 середній заробіток ОСОБА_1 , що відповідає мінімальній заробітній платі з квітня 2019 року по липень 2019 року включно в сумі 16692,00 грн.

20.08.2019 у даній справі відкрито провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов просила задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не надала.

Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України

і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 01.05.2015 року ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, згідно якого ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати роботу оператора ПК з 09-00 год. до 13-00 год. та з 14-00 год. до 18-00 год., а ФОП ОСОБА_2 має виплачувати їй 1350 грн. 00 коп. на місяць. Даний договір є безстроковим та укладений на невизначений строк (а.с. 4).

Згідно відповіді Головного управління ДПС у Вінницькій області №3361/9/02-32-50-05 від 04.02.2020, ФОП ОСОБА_2 нараховано ОСОБА_1 заробітну плату за листопад 2018 року 3725,00 грн., за грудень 2018 року 3725,00 грн., за січень 2019 року 4175,00 грн., за лютий 2019 року 4175,00 грн., за березень 2019 року 4175,00 грн. Відповідно до поданих податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за IV квартал 2018 року та І квартал 2019 року, поданих ФОП ОСОБА_2 , відображено суму нарахованого доходу, проте відсутні суми виплаченого доходу найманому працівникові ОСОБА_1 (а.с. 59-60).

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Враховуючи, що вимога позивача ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_3 про розірвання трудового договору залишена без задоволення, заробітна плата за період з листопада 2018 року по березень 2019 року включно в сумі 19965,00 грн. нарахована, але не виплачена, що вказує на те, що відповідачем не виконуються вимоги трудового договору, законодавство про працю, що відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП є підставою для розірвання трудового договору, суд дійшов висновку, що вимога позивача про розірвання трудового договору від 01.05.2015 року з 01.04.2019 року укладеного між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 48 КЗпП, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Студентам вищих та учням професійно-технічних навчальних закладів трудова книжка оформляється не пізніше п`яти днів після початку проходження стажування. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позовна вимога про розірвання трудового договору підлягає задоволенню, слід зобов`язати ФОП ОСОБА_2 зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 : прийняти ОСОБА_1 на посаду оператора ПК з 01.05.2015 року та звільнити ОСОБА_1 з посади оператора ПК з 01.04.2019 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Вінницькій області №3361/9/02-02-32-50-05 від 04.02.2020, ОСОБА_1 нараховано, проте не виплачено заробітну плату за період з листопада 2018 року по березень 2019 року включно, що становить 19965,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до абз. 1 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі Порядок) у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. При обчисленні середньоденної заробітної плати та визначенні тривалості вимушеного прогулу слід виходити з відповідної кількості робочих днів.

Отже, середній заробіток позивача, це мінімальна заробітна плата в 2019 році - 4 173 грн., тому за квітень, травень, червень, липень 2019 року за вимушений прогул з відповідача на користь позивача слід стягнути 16692,00 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що у постанові від 18.07.2018 року у справі №359/10023/16-ц Верховний Суд виклав правову позицію щодо утримання прибуткового податку із визначених судом сум середнього заробітку за час вимушеного прогулу працівника. Верховний Суд дійшов висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку повинен нарахувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Тобто сума, призначена судом як виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшується на суму податків і зборів.

Незважаючи на те, що призначена судом сума зменшується на суму податкових відрахувань, цей факт в жодному разі не погіршує становище працівника. Адже якби працівник просто отримував зарплату, а вимушено був відсутній на роботі, то таку зарплату він отримував би також з урахуванням утримання обов`язкових податкових платежів.

Враховуючи зазначене вище, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3363 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 38, 47, 48, 94, 115, 116, 117 КЗпП України,

ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання трудового договору, оформлення запису у трудовій книжці, стягнення заробітної плати та виплати середнього заробітку за вимушений прогул, задовільнити.

Розірвати трудовий договір від 01.05.2015 року з 01.04.2019 року укладеного між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 .

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 зробити відповідний запис в трудовій книжці ОСОБА_1 : прийняти ОСОБА_1 на посаду оператора ПК з 01.05.2015 року та звільнити ОСОБА_1 з посади оператора ПК з 01.04.2019 року на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість по зарплаті ОСОБА_1 з листопада 2018 року по березень 2019 року включно - 19965,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 середній заробіток ОСОБА_1 , що відповідає мінімальній зарплаті з квітня 2019 року по липень 2019 року включно в сумі 16692,00 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3363 грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив,

за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду або через Вінницький міський суд Вінницької області.

Згідно вимог п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя