РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 567/1256/19

Провадження № 22-ц/4815/1061/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03 червня 2020 року (ухвалене у складі судді Назарука В.А.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), служба у справах дітей виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначає, що з серпня 2018 по грудень 2018 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_2 .. Шлюб між ними не був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Вказує, що від спільного проживання у них народилась дитина: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В свідоцтві про народження дитини вона записана матір`ю, а в графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_4 ». Пояснює, що оскільки при реєстрації народження сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області відповідач не був присутній, відмовився подавати заяву про встановлення батьківства та внесення відомостей про нього як батька.

Посилається на те, що біологічним батьком сина ОСОБА_3 є саме відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому вважає, що даний факт має бути встановлений в судовому порядку, у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не бажає подавати заяву у відділ РАЦС для внесення відомостей про нього у актовий запис про народження спільного сина.

Враховуючи наведені обставини, просить визнати відповідача батьком малолітнього ОСОБА_3 та внести зміни в його актовий запис про народження, зазначивши відомості про відповідача, як батька дитини.

Одночасно, зазначає, що відповідач за віком та станом здоров`я є працездатним та на даний час офіційно працевлаштований, а тому отримує регулярний дохід, однак матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає.

Посилається на те, що відповідач ухиляється від участі в утриманні дитини, хоча має всі можливості брати достатню, належну та регулярну участь в її матеріальному утриманні, у зв`язку з чим поставив сина та її в скрутне матеріальне становище.

Вказує, що не має можливості самостійно надати сину належне утримання, достатнє для його віку та її доходу недостатньо для належного забезпечення дитини.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення сином повноліття.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03 червня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Острозький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни в актовий запис №195 від 10.08.2019 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключивши відомості про батька ОСОБА_4 та зазначивши відомості про батька: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , громадянин України, вказавши прізвище дитини ОСОБА_3 та по батькові ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 жовтня 2019 року до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що місцевий суд, порушуючи право змагальності сторін, прийняв рішення за його відсутності. Пояснює, що до початку судового розгляду справи, мав намір подати клопотання про призначення у справі додаткової генетичної експертизи, проведення якої доручити іншій експертній установі. Так, як він має внутрішнє стійке переконання, що не може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , оскільки ніколи не перебував у шлюбних відносинах з позивачкою, а інтимні стосунки були разового характеру.

Крім того, стверджує, що судом неправомірно застосовано ст. 191 СК України та стягнуто аліменти починаючи з 17 жовтня 2019 року (тобто з дня подання позову до суду), оскільки обов`язок щодо утримання дитини у нього, як батька, виникне виключно після набрання рішенням законної сили та внесення змін в актовий запис про народження дитини.

Також заперечує щодо належності та допустимості доказів про стягнення з нього витрат за проведення експертизи та витрат, пов`язаних з проїздом.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За змістом ст.125-128 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану і якщо така заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника, повноваження якого мають бути нотаріально засвідчені, або надіслана поштою за умови її нотаріального засвідчення.

За відсутністю заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство дитини може бути визнане за рішенням суду і підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов може бути пред`явлений матір`ю неповнолітньої дитини або особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу.

Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України відомості про батька дитини записані за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані особами, зазначеними у ч.3 ст.128 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Судом встановлено, що не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, позивач народила сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У свідоцтві про народження дитини позивач записана матір`ю, в графі «батько» вказано відомості « ОСОБА_4 », зі слів позивача.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України №1.

Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір з приводу батьківства щодо малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення Калачова проти Російської Федерації №3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Висновок експерта є одним із засобів доказування даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 20 грудня 2019 року у справі, за згоди обох зі сторін, призначено судово-біологічну експертизу молекулярно-генетичного аналізу ДНК, на вирішення якої судом поставлено питання: "чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та чи існує кровна спорідненість між ними?"

Проведення експертизи доручено експертам бюро судово-медичної експертизи Головного управління охорони здоров`я та медичного забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Відповідно до висновку експерта №103-459-2019 від 28.02.2020 року, молекулярно-генетеичним дослідженням встановлено, що вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 складає не менш 99,99%. Таким чином згідно Hummel K at all «Biostatistisch Abstammugs begutachung mit blutgruppen befunden» Stuttgart, 1971, біологічне батьківство ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 практично доведено.

Таким чином, за результатами проведеної експертизи було об`єктивно встановлено, що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Експертна організація не викликає у суду сумнівів щодо її неупередженості та об`єктивності при здійсненні зазначеного дослідження.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання батьківства та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №715 про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках.

У разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи встановлений судом факт батьківства відповідача та виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині належний рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд прийшов правомірного висновку про необхідність стягнення із відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, враховуючи, що платник аліментів має добрий стан здоров`я, не має інших утриманців, може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини (дані обставини в ході розгляду справи відповідачем не заперечувалися) суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ст.ст. 128, 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Твердження апелянта про те, що судом неправомірно присуджені аліменти від дня пред`явлення позову є необґрунтованими, оскільки факт його батьківства встановлений рішенням суду та не залежить від дати внесення відповідних змін до актового запису про народження ОСОБА_3 .. Позовна вимога про стягнення аліментів є похідною від встановлення факту батьківства.

Враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає правомірним рішення місцевого суду про відшкодування позивачу судових витрат, понесення яких нею доведено належними та допустимими доказами. Протилежні доводи апелянта є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 30 жовтня 2020 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.