Дата документу 09.11.2020
Справа № 2-1200/02
Провадження № 4-с/334/27/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

при секретарі Панасюри Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бахшиєва Владислава Олеговича та скасування розрахунку заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бахшиєва Владислава Олеговича та скасування розрахунку заборгованості. В скарзі зазначила, що в провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження АСВП № 57124241, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя та виконавчим листом № 2-1200/2002 від 12.03.2002 р.

11.09.2018 року, постановою державного виконавця, за заявою стягувана ОСОБА_2 , від 03.09.2018 р., відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, та не менше 1/2 частини необхідного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 17.01.2002 р. та до повноліття дитини.В заяві стягувачки було зазначено, що заборгованість з аліментів складає три місяці, а борг боржником добровільно сплачено.Однак, відповідно до розрахунку з аліментів, станом на 01.04.2020 року заборгованість по аліментам становить 116 514,00 грн., яку скаржник і його адвокат вважають неправомірною з наступних підстав.

За нормами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення. Обов`язок сплати аліментів за рішенням суду у ОСОБА_1 виник у лютому 2002 року. В зазначеному виконавчому провадженні № 57124241 виконавчий лист стягувачкою був пред`явлений вперше у квітня 2002 року та у липні 2002 року був повернутий стягувачу, та повторно його було пред`явлено до виконання ОСОБА_3 лише 11 вересня 2018 року, тобто понад шістнадцять років, вона до виконавчої служби з метою пред`явлення до виконання виконавчого листа - не зверталась.

Скаржник посилається на те, що на дату відкриття виконавчого провадження №59129784 згідно постанови державного виконавця від 16 травня 2019 року набули чинності зміни до ч.1 ст. 194 СК України, та в попередній редакції вказана норма передбачала можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Тому він вважає, що до відносин, які виникли до внесення змін до частини 1 ст. 194 СК України, належить застосовувати строк для стягнення аліментів за минулий час три роки, а тому дії державного виконавця, щодо складення розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 57124241 згідно виконавчого листа № 2-1200/2002 є неправомірними, оскільки датою початку розрахунку є початком є 30 вересня 2018 року, та не зрозуміло, яким чином, виконавець нарахував за одинадцять місяців суму аліментів в 116514,00 грн. а тому він вимушений звернутись до суду для захисту свого порушеного права та просить суд визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бахшиєва Владислава Олеговича щодо нарахування ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-1200/2002 за період з 31 вересня 2008 року до 31 грудня 2019 року та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати станом на 01 квітня 2020 в сумі 116 514. А також стягнути понесені скаржником судові витрати.

Скаржник та його адвокат Мормуль П.В. в судові засідання призначені на 09.10.2020 та 09.11.2020 року не з`явились, адвокат Мормуль П.В. надав суду письмову заяву про відкладення розгляду скарги у зв`язку з сімейним обставинами та у зв`язку з хворобою, однак будь-яких підтверджень суду не надав.

Державний виконавець Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, пояснень чи заперечень по суті скарги суду не надав.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Янковський Я.О. в судовому засідання проти скарги заперечував, вважає, що державний виконавець зробив розрахунок заборгованості по аліментам у відповідності до вимог Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» та наполягав на розгляді скарги, оскільки представник скаржника двічі не з`явився у судові засідання.

Суд, розглянувши скаргу, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно до ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Судом встановлено, що 05.02.2002 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по цивільній справі № 2-1200/02 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та коштів на утримання, за яким з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 17.01.2002р. і до повноліття дитини(а.с.7).

27.08.2018 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву державному виконавцю, в якій просила прийняти до виконання виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , заборгованість складає 3 місяці, борг боржником не сплачено добровільно. (а.с. 145)

11.09.2018 року державним виконавцем Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, ОСОБА_6 було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57124241 за заявою стягувача ОСОБА_2 про примусове виконання. (а.с.92-93, 104).

До постанови про відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем Бахшиєвим В.О. було зроблено Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням ВП № 57124241, згідно якого станом на 01.09.2018 борг ОСОБА_1 по аліментам складає 120422,75 грн. (а.с.94).

05.04.2019 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву державному виконавцю, в якій просила зробити перерахунок заборгованості про неотримання аліментів, оскільки вона не отримує аліменти з грудня 2003 року. (а.с. 144)

11.04.2019 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву державному виконавцю, в якій просила зробити розрахунок заборгованості за десять років. (а.с. 143)

23.10.2019 року стягувач ОСОБА_2 подала заяву державному виконавцю, де вона повідомила, що за період з грудня 2003 року по 20.05.2019 року вона аліментів не отримувала. (а.с. 142)

Скаржник та його адвокат зазначають, що за нормами ст.58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тому скаржник наполягає, що хоча на дату відкриття виконавчого провадження набули чинності зміни до ч.1 ст. 194 СК України, однак на момент виникнення правовідносин, вказана норма діяла ще в попередній редакції, яка передбачала можливість стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання, отже до відносин, які виникли до внесення змін до ч. 1 ст. 194 СК України, належить застосовувати строк для стягнення аліментів за минулий час три роки.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення е обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб га громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом. - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, ним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою, четвертою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частиною четвертою статті 195 СК України визначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Відповідно до частини восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з роз`ясненнями пункту 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченомурозділом VII ЦПК України, або у позовному провадженні.

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

За змістом ст.183 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір аліментів на утримання дитини визначається судом у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

Судовим рішенням від 05.02.2002 визначено, що ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на утримання своєї доньки аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку. При цьому сам Скаржник в позові зазначає, що його обов`язок по сплаті аліментів виник в лютому 2002 року, виконавчий документ вперше було пред`явлено ОСОБА_2 до Ленінського ВДВС в квітні 2002 року, але в липні 2002 року він був їй повернутий (а.с.15-17), та повторно до вересня 2018 року вона його не пред`являла до виконання, оскільки він добровільно сплачував аліменти на утримання дочки.

Також, 22.05.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення за позовом ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , 2001 р.н., в якому судом було встановлено, що в добровільному порядку ОСОБА_1 кошти на утримання дочки ОСОБА_5 не надавав, станом на 01.09.2018 року мав заборгованість по аліментам у розмірі 120422,75 грн., та тільки 08.04.2019 року в рахунок погашення заборгованості сплатив 22268,50 грн., та має заборгованість в сумі 113918,95 грн., розмір якої він не оспорює. Рішення набрало чинності 22.06.2019р. (а.с.13-14).

Не ґрунтуються на вимогах закону і вимоги скаржника про те, що при розрахунку заборгованості державним виконавцем порушені вимоги ст. 194 ч.1 СК України в редакції, яка діяла до 28 січня 2018 року, згідно якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені не більше, як за три роки.

Оскільки, в частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

06 лютого 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, у тому числі й до Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, посилено відповідальність платників аліментів у разі допущення заборгованості, введено відповідні заходи та порядок їх застосування з наданням відповідних повноважень державному виконавцю.

При цьому відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Тобто для застосування обмежень передбачених ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», а отже і для визначення заборгованості в порядку ст. 195 СК України обчислюється заборгованість зі сплати аліментів за весь період часу з моменту пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання і до фактичного погашення заборгованості.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, іцоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі. - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд. - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE. № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 зобов`язань по сплаті аліментів не є порушенням ст.58 Конституції України. Вказані дії вчинені державним виконавцем у межах своїх повноважень і направлені на якнайкраще забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст. ст. 12-13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скаржником не доведено порушення його прав державним виконавцем в ході виконавчого провадження в межах доводів скарги, у зв`язку з чим підстав для задоволення скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 447-453, 353 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бахшиєва Владислава Олеговича та скасування розрахунку заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Баруліна Т. Є.