Справа № 454/1188/17 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/811/2262/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
Категорія:32
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ПП «Західний Буг» - Боровця М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 Феодосіївни на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне Підприємство «Західний Буг» звернулося з позовом до ОСОБА_3 Феодосіївни та Фермерського Господарства «Шпиколос», третя особа Комунальне Підприємство Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації»,в якому просить суд визнати поновленим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Західний Буг» зареєстрованого у ДКЗ Сокальського району № б/н від 15.12.2011 року № 2722 за яким передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036, яка знаходилася за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до дня поновлення договору оренди на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором; визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським Господарством «Шпиколос» зареєстрованого 10.12.2016 року КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за яким передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради : Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.11.2010 року, між Шамборовською Ганною Феодосіївною та Приватним підприємством «Західний Буг» було укладено договір оренди землі, за яким передано у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення загальною площею 1,489 га., кадастровий № :23:001:0036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська ciльська рада Сокальський район Львівська область.Дана земельна ділянка належить на пpaвi приватної власності Шамборовській Ганні Феодосіївні на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі розпорядження голови Сокальської райдержадміністрації від 12 травня 2003 року №250, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №54.За умовами договору строк дії договору закінчувався 15.12.2016 року. 01.11.2016 року орендар направив рекомендованим листом повідомлення про намір підприємства продовжити договір оренди землі на новий строк та додано до листа проект додаткової угоди до договору оренди землі вихідний №ЗБ -1657-11-16 на адресу орендодавця, який був ним отриманий 04.11.2016 року, тобто в строки, передбачені п.8 Договору.Відповідач протягом місяця після закінчення строку дії договору не висловив будь - яких заперечень щодо поновлення договору оренди, тому позивач вважає, що договір є поновленим відповідно до ст. 33 ЗУ «Про оренду землі».

Крім того, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, 10 грудня 2016 року КП ЛОР «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» зареєстровано договір оренди землі, за умовами якого передається в строкове платне користування земельна ділянка загальною площею 1,0489 га; кадастровий номер 464882600:23:001:0036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область між Шамборовською Ганною Феодосівною та Фермерським Господарством «Шпиколос» ( ). Відповідно до ст.ст.15, 215-216 ЦК України вважає вищезазначений договір оренди недійсним.

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2018 року позов задоволено.

Визнано поновленим договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та приватним підприємством «Західний Буг» зареєстрованого у ДКЗ Сокальського району № б/н від 15.12.2011 року № 2722 за яким передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036 , яка знаходилася за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область з урахуванням всіх змін та доповнень, які були чинними до дня поновлення договору оренди на той самий строк на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським Господарством «Шпиколос» зареєстрованого 10.12.2016 року КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за яким передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036, яка знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область.

Стягнуто з Шамборовської Ганни Феодосіївни та ФГ «Шпиколос» в користь ПП «Західний Буг» оплачений судовий збір в сумі 1600 гривень солідарно.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі зазначає, що доводи позивача про те, що орендар, який належним чином виконує обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк та надсилав лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі за місяць до спливу строку договору, спростовуються тим, що в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем листа повідомлення про продовження дії договору та проекту додаткової угоди від ПП «Західний Буг». Крім того, такі доводи заперечував під час розгляду справи в суді і представник відповідачки, яка вказувала на те, що у її довірительки не було наміру продовжувати дію договору оренди землі та підписувати договір та проект додаткової угоди, про що свідчать вимоги №3Б-1076-09-16 від 05.09.2016 року та заява №3Б-1025-09-16 від 01.09.2016 року. Вказує, що судом не враховано правову позицію, яка висловлена у постанові ВСУ по справі №6-2027цс15 від 13.04.2016 року, згідно якої недотримання процедури поновлення строку дії договору оренди землі, встановленої ст. 33 Закону України «Про оренду землі», тягне за собою втрату у орендаря переважного права на поновлення договору оренди на новий строк. Задовольняючи позовну вимогу ПП «Західний Буг» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 «Шпиколос», зареєстрованого 10.12.2016 року, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що даний договір укладений вже після закінчення дії договору оренди, укладеного з позивачем та на підставі вільного волевиявлення сторін. Зазначає, що умови договору оренди землі, укладеного з ПП «Західний Буг», передбачали значно менший розмір орендної плати, ніж умови договору оренди землі, укладеного з ФГ «Шпиколос». Оскільки відповідачка є пенсіонером, а тому запропонований ФГ «Шпиколос» розмір орендної плати є суттєвим, що свідчить про те, що договір укладений на значно вигідніших умовах, ніж з позивачем. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ПП «Західний Буг» - Боровця М.С. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що 01 листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ПП «Західний Буг» укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,489 га, кадастровий № :23:001:0036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська ciльська рада Сокальський район Львівська область, земельна ділянка належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 032375 від 05.12.2007 року.

Умовами договору визначено строк дії договору оренди - п`ять років.

Даний договір оренди землі зареєстровано у державному реєстрі земель 15.12.2011 року.

Згідно з п. 8 договору після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк, повідомивши письмово орендодавця про такий намір не пізніше, ніж за 30днів до закінчення строку його дії.

Згідно п. 37 договору, дія договору, крім іншого, припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Довідкою від 27.04.2017 року підтверджується, що за період з 2011 року по 2016 рік ПП «Західний Буг» нараховано та виплачено ОСОБА_1 орендну плату, згідно з умовами вищезазначеного договору оренди землі.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ПП «Західний Буг» покликається на порушення його переважного права на укладення договору оренди на новий строк, оскільки отримавши лист про бажання позивача продовжити договір оренди та проект додаткової угоди до договору, відповідач не висловила заперечень з цього приводу, вважає, що договір є поновленим, при цьому укладаючи новий договір оренди, орендодавець не повідомила попереднього орендаря ПП «Західний Буг», що свідчить про порушення його прав.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди землі.

Так, відповідно до частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.

Переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України буде порушене у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №594/376/17-ц (провадження №14-65цс18).

Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами 2-5 статті 33 цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

В свою чергу, частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, встановлених статтею 15 Закону України «Про оренду землі», переважене право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Задовольняючи позовні вимоги ПП «Західний Буг», суд першої інстанції виходив з того, що договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та Фермерським Господарством «Шпиколос», що зареєстрований 10.12.2016 року КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», за умовами якого передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область, фактично був укладений під час дії попереднього договору, що суперечить чинному законодавству України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 надіслала директору ПП «Західний Буг» заяву та вимогу, в яких вона висловлювала свій намір надалі не продовжувати відносин з позивачем, які випливають з договору оренди землі від 01.11.2010 року та просила розірвати договір, термін дії якого закінчується у 2016 році. Отримання даних повідомлень позивачем стверджується відповідними штампами від 01.09.2016 року та від 05.09.2016 року та не заперечується позивачем.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 16.12.2016 року, Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 10.12.2016 року зареєстровано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Шпиколос», предметом договору є земельна ділянка загальною площею 1,489 г, належна на праві власності ОСОБА_1 .

Також з матеріалів справи вбачається, що листом-повідомленням від 01.11.2016 року, ПП «Західний Буг» повідомило ОСОБА_1 про те, що має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі, строк дії якого закінчується 15.12.2016 року, на новий строк, до листа додано проект додаткової угоди від 01.11.2016 року.

04.11.2016 року ОСОБА_5 отримала поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Зважаючи на наведене колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 розпорядилася належною їй на праві власності земельною ділянкою на власний розсуд, заздалегідь повідомивши позивачу свій намір про дострокове розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, що безумовно свідчить про небажання продовжувати відносин з позивачем, які випливають з договору оренди землі від 01.10.2010 року.

На думку колегії суддів, подальше направлення ПП «Західний Буг» пропозиції про продовження оренди, за умови отримання ним волевиявлення орендодавця про небажання продовження оренди та вимоги повернення землі, не може слугувати підставою для поновлення дії орендних відносин між сторонами.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції не врахував ту обставину, що відповідач орендодавець ще задовго до закінчення строку дії договору оренди, а саме, у вересні 2016 року, просила розірвати договір оренди земельної ділянки, чим засвідчила відсутність у неї бажання і волевиявлення продовжувати договір оренди землі на новий строк з ПП «Західний Буг», що є необхідною умовою для поновлення договору з попереднім орендарем.

Відсутність згоди орендодавця на підписання додаткової угоди свідчить про те, що позивач втратив своє переважне право на укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

На думку колегії суддів наявність заперечень зі сторони орендодавця стосовно поновлення договору з попереднім орендарем дають підстави для висновку, що переважене право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, не порушене, а отже не підлягає захисту, що є підставою для відмови в позові.

Задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ПП «Західний Буг» про визнання недійсним договору оренди землі, укладеного між ОСОБА_6 Феодосівною та Фермерським Господарством «Шпиколос», зареєстрованого 10.12.2016 року КП Львівської обласної ради «Золочівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», за умовами якого передавалася у строкове платне користування земельна ділянка сільськогосподарського призначення загальною площею 1,0489 га, кадастровий № :23:00160036, що знаходиться за межами населених пунктів сільської ради: Княжівська сільська рада Сокальський район Львівська область, не матиме наслідком захист прав ПП «Західний Буг», оскільки задоволення цієї вимоги не надаватиме орендарю переважне право на поновлення договору з ОСОБА_1 , яка ще до закінчення строку дії договору оренди з ПП «Західний Буг» заперечувала стосовно поновлення договору з цим орендарем.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 Феодосіївни задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 липня 2018 року скасувати та ухвалити постанову, якою в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Західний Буг» - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13.02.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.