КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 369/15835/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Ковальчук Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що відповідно до ч.12 ст.28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягнутого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися за місцем його виконання. Поняття місця виконання рішення про примусове стягнення визначається Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до положень вказаного Закону, виконавчі дії провадяться за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Виходячи з того, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований, постійно мешкає та володіє майном виключно в Києво-Святошинському районі Київської області, позовна заява підсудна Києво-Святошинському районному суду Київської області. Однак, суд не застосував вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що виконавчий напис № 373 від 19 вересня 2019 року приватного нотаріуса Незнайко Н.М. щодо стягнення 24 889 грн. 75 коп. з ОСОБА_1 , який оскаржив до суду позивач про визнання його таким, що не підлягає виконанню, відповідно до вимог ч. 12 ст. 28 ЦПК України належить до територіальної підсудності Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, в позовній заяві зазначено, що позов пред`являється відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, за місцем виконання виконавчого напису.

Статтею 27 ЦПК України, передбачено правило загальної територіальної підсудності.

Згідно з ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Отже, ст. 28 ЦПК України встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено місце виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Отже, у розумінні ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання виконавчого документу є місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Як убачається з матеріалів позовної заяви, 29 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження з виконавчого напису № 373 від 19.09.2019 року, який ОСОБА_1 просить визнати таким, що не підлягає виконанню.

Місце реєстрації та проживання (перебування), ОСОБА_1 , як боржника, зазначено АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Отже, позивач, звертаючись з позовною заявою до Києво-Святошинського районного суду Київської області за місцем виконання виконавчого напису, не порушив вимог закону щодо територіальної (юрисдикції) підсудності.

Враховуючи викладене, при вирішенні питання щодо відкриття провадження суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для направлення справи за підсудністю до суду за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 рокупостановлена з порушенням вимог процесуального права, тому існують підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374 - 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 жовтня 2020 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.