ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 643/14457/19

провадження № 22-ц/818/5147/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Пилипчук Н.П., Яцина В.Б.,

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Тіторенка Ігоря Анатолійвоича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «Укрсиббанк», на рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Березовської І.В.,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (надалі Банк ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 березня 2018 року у розмірі 164267,55 гривень, а також судові витрати у розмірі 2464,01 гривень.

В обґрунтування позову Банк зазначив, що між сторонами у справі було укладено договір № 0 від 14 березня 2018 року про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Підписавши цей договір, відповідач погодилася з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 149748,75 грн., з яких 149500,00 грн. на споживчі цілі шляхом зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, 149,75 грн. на оплату страхового платежу відповідно до договору добровільного страхування, 99,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитом при отриманні (встановленні) кредиту, відповідно до умов договору. Відповідач зобов`язалась повернути наданий кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 14-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 7918,00 грн. відповідно до графіка, що викладений у додатку №1 до договору, але у повному обсязі не пізніше 14 березня 2022 року. В порушення умов кредитного договору відповідач тривалий час не здійснює своєчасних платежів в повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, процентам, комісії, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів у разі не погашення простроченої заборгованості, однак відповідач вимогу не виконала, заборгованість у повному обсязі не погашена. Станом на 30 серпня 2019 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 164267,55 гривень, з яких: 130365,71 грн. заборгованість за кредитом, 11870,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України)), 133,72 грн. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України), 20410,06 грн. заборгованість по комісії, 25,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 83,49 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 1678,77 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором № 0 від 14 березня 2018 року про надання споживчого кредиту у сумі 142478,72 гривень. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» витрати по сплаті судового збору в сумі 2137,17 гривень.

Рішення суду мотивовано тим, що 14 березня 2018 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору, банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) в сумі 149748,75 грн. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» та договором на рахунок банку шляхом сплати до 14-го числа щомісячно ануїтетних платежів у розмірі 7918,00 грн. відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернутий не пізніше 14 березня 2022 року. За користування кредитними коштами відповідач зобов`язаний сплатити проценти у розмірі 55% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений кредитним договором термін процентна ставка встановлюється у розмірі 62% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника за кредитним договором, та починає нараховуватися на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня несплати або не повної несплати платежу, встановленого у кредитному договорі і нараховується до моменту погашення такої заборгованості. Позичальник сплачує банку комісію у розмірі та порядку відповідно до умов цього договору та додатку №1, який є його невід`ємною частиною. Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування «УкрСиббанк» передбачено, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні. Відповідач ознайомилась та погодилась з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com, про що свідчить її особистий підпис. Згідно довідки про рух по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , 14 березня 2018 року на зазначений рахунок банком зараховано 149500 грн. кредитних коштів. В свою чергу відповідач порушила взяті на себе договірні зобов`язання. 27 березня 2019 року банк направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору та про дострокове повернення кредиту. Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку, станом на 30 серпня 2019 року за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 164267,55 гривень, з яких: 130365,71 грн. заборгованість за кредитом, 11870,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, (згідно ст.1048 ЦК України), 133,72 грн. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України), 20410,06 грн. заборгованість по комісії, 25,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 83,49 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 1678,77 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам та пені є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, суд вважав, що вони не підлягають задоволенню, оскільки п. 3.11 договору кредиту є несправедливим, суперечить положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», тому відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», вказані умови договору є недійсними з моменту укладення кредитного договору. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку, виконання якого не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, а отже комісія за надання послуг з управління кредитом не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 20110,06 гривень та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії у розмірі 1678,77 гривень, відсутні. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача стягнуті витрати по сплаті судового збору в розмірі 2137,17 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2020 у частині стягнення з неї на користь позивача заборгованості за кредитним договором у сумі 142478,72 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 вказала, що підписання кредитного договору стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та її прав з боку ПАТ «УкрСиббанк». Їй не було пред`явлено довіреності підписантів договору з боку банку, копії довіреностей не було долучено до договору, що свідчить про відсутність повноважень у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підписання даного договору, а отже, свідчить про недійсність самого договору. Відповідач не мала фактичної можливості ознайомитися зі всім обсягом інформації щодо умов надання кредиту, оскільки банк у момент підписання просто надає бланк договору та фактично не надає часу для ознайомлення із правилами. Крім того, Правила (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АТ «УкрСиббанк» не було долучено до договору у якості додатку, відповідач не ставила свого підпису під їх текстом, а отже, Правила не можуть вважатися частиною договору.

Також апелянт вказала, що фактично позивачем не було надано їй на момент укладення договору повний обсяг необхідної інформації для прийняття свідомого рішення щодо вищевказаного договору, не було роз`яснено умови щодо інших кредитних продуктів, які міг запропонувати ПАТ «УкрСиббанк».

Щодо застосування підвищеної кредитної ставки за користування кредитом апелянт зазначила, що згідно умов договору кредит повинен бути повернений не пізніше 14.03.2022, а отже, зміна процентної ставки могла відбутися у випадку, якщо позичальник користувався б кредитними коштами після 14.03.2022, однак даний строк не порушено. Відповідно до п. 3.9 договору в разі порушення умов договору позичальником кредитодавець закріплює за собою право на збільшення процентної ставки за кредитом. Отже, замість передбаченої законодавством відповідальності (зокрема, неустойка, відшкодування збитків) за порушення умов договору, кредитором встановлено як санкцію за порушення підвищення відсоткової ставки. В умовах кредитного договору схована відповідальність під річною відсотковою ставкою, що повинна сплачуватися як винагорода за користування кредитом. Окрім того, відповідно до договору банком визначається страхова компанія, з якою позивач фактично зобов`язаний укласти договір, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 6 Закону України «Про страхування».

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «УкрСиббанк» просить відмовити у задоволені апеляційної скарги відповідача.

Тіторенко Ігор Анатолійвоич, діючи в інтересах АТ «УкрСиббанк», також оскаржив рішення суду в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2020 в частині відмови АТ «УкрСиббанк» в задоволені вимог про стягнення комісії за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну сплату комісії; прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги банку в частині стягнення комісії за обслуговування кредиту та пені за несвоєчасну сплату комісії; стягнути з відповідача судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 3696,01 гривень.

Апеляційна скарга мотивована тим, що кредитний договір №0 між Банком та Позичальником ( ОСОБА_1 ) укладено 14.03.2018. Суд помилково застосував положення ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»: указана норма виключена з Закону з 10.06.2017 у зв`язку з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування» та відповідно до ст. 5 ЦК України її не можна застосовувати до цих правовідносин.

Представник банку не погоджується з висновком суду щодо існування в умовах кредитного договору істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача через включення в його умови комісії, що свідчить про несправедливість такої умови і є підставою для визнання цього пункту договору недійсним. Вважає, що наявність дисбалансу договірних відносин суд установив за власним переконанням, без наявності доказів та обґрунтувань. Зазначена умова була прописана в договорі, відповідач своїм підписом підтвердив згоду з нею, а отже, сторони договору самостійно погодили його умови, у тому числі по сплаті комісій, які підлягають виконанню. До того ж, згідно «Графіку платежів, визначення сукупної вартості кредиту» при своєчасному погашені кредиту та відсотків комісія встановлена в розмірі 0,00 грн. Комісія за управління кредитом в розмірі 2395,98 грн. (щомісячно) застосовується у випадку несвоєчасної сплати позичальником чергового платежу. Отже, розмір комісії є чітко визначеною величиною, яка застосовується при певних обставинах, а саме прострочки платежу. У зв`язку з відсутністю посилань судом на ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відсутності обґрунтування у рішенні суду несправедливості умови договору, апелянт вважає висновки суду щодо несправедливості умови договору надуманими, а отже, таким, що не ґрунтуються на нормі права. Доводи суду щодо несправедливості пункту 3.11 кредитного договору вважає припущенням, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Представник банку вказує, що в разі незгоди з умовами кредитного договору Позичальник мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», і протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору без пояснення причин. Проте таким правом Позичальник не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору, про що також свідчить часткове виконання договору.

Посилаючись на статті 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1054, 1068 ЦК України, постанову НБУ №49, апелянт вказує, що банкам надано право самостійно визначати та встановлювати проценти та інші платежі на свою користь. Вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що встановлені п. 3.11 кредитного договору комісійні виплати протирічать чинному законодавству.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає що апеляційні скарги Жидецької С.В. і представника АТ «УкрСиббанк» підлягають задоволенню частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовим розглядом встановлено, що 14 березня 2018 року між Публічним акціонерним товаристваом «УкрСиббанк», від імені якого діяли ОСОБА_2 , що діє на підставі довіреності №17-42077 від 19.10.2017, та Ломадзе Вячеслав Володимирович, що діє на підставі довіреності №17/51661 від 13.12.2017, та ОСОБА_1 (Позичальник) укладений договір №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку (а.с. 21-24).

Згідно пункту 1 договору підписуючи цей договір Позичальник погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків (далі - Правила), які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» № 105, 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків. Правила після підписання Сторонами Договору, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи Договір, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання Сторонами цього Договору, Правила не підлягають додатковому підписанню Сторонами і вступають в силу для Сторін одночасно із підписанням цього Договору.

Згідно пункту 2.1 договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього Договору та Правил.

Пунктом 3 договору визначені умови кредитування, а саме: сума кредиту за Договорам становить 148748,78 грн.; кредит надається Позичальнику для особистих потреб, а саме: в сумі 149500,00 гри. на споживчі цілі, в сумі 149,75 гривень на оплату страхового платежу відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного 14.03.2018 з ПрАТ "СК «КАРДІФ»", в сумі 99,00 грн. на оплату разової комісії за надання послуг по управлінню кредитам при отриманні (встановленні) кредиту. Повернення кредиту, плата за кредит, інших платежів здійснюється у відповідності з Правилами (Договірними умовами) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» (далі - Правила споживчого кредитування).

Згідно підпункту 3.5 п. 3 договору Позичальник зобов`язався повертати кредит, плату за кредит, інші платежі шляхом внесання ануїтетних платежів відповідно до Графіка, що викладений у Додатку №1 до Договору, але в будь-якому випадку кредит повинен бути повернений не пізніше 14.05.2022. Сторони погодили, що Позичальник щомісячно до 14 числа (включно) перераховує на рахунок Банку, зазначений у п. 3.4. цього Договору, суму, що дорівнює розміру страхового платежу, відповідно до умов Договору добровільного страхування позичальника, укладеного між Позичальником та ПрАТ СК ?КАРДІФ?», та доручає банку здійснювати щомісячно (14 числа кожного календарного місяця) перерахування сплаченої Позичальником суми щомісячного страхового платежу на рахунок ПрАТ «СК «КАРДІФ». Страхові платежі, що сплачуються Позичальником, передбачені в Графіку платежів, що наведений у Додатку 1 до цього Договору.

Згідно підпунктів 3.6-3.11 п. 3 договору розмір ануїтетного платежу становить 7918,00 грн. Розмір останнього ануїтетного платежу може відрізнятись від розміру попередніх платежів. Ануїтетний платіж повинен сплачуватись щомісячно до 14 числа (включно) кожного місяця. Процентна ставка за Договором встановлюється в розмірі 55% річних. За користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 62,00% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Нарахування процентів здійснюється в порядку, передбаченому Правилами. Позичальник сплачує Банку комісії відповідно до умов цього Договору та Додатку №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно підпунктів 5.3, 5.5 п. 5 договору, підписанням цього Договору Позичальник, серед іншого, засвідчує, що: він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com; він отримав від Банку інформацію про умови кредитування згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про споживче кредитування»; він ознайомлений і погоджується з умовами усіх додатків до Договору; ним отримано примірник цього Договору. Цей договір укладений в двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної сторони. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Підпис позичальника на цьому договорі є письмовим підтвердженням отримання ним оригіналу свого примірнику Договору.

Кожна сторінка Договору №0 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку від 14.03.2018 підписана позичальником ОСОБА_1 .

Позивачем до суду надані копії Додатку №1 до Договору №0 від 14.03.2018, що містить інформацію про комісії, Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту; заяву-приєднання (акцепт) від 14.03.2018 №05/40/02/02/1000/1143512 до договору добровільного страхування позичальника (договір приєднання) [Оферта №05/40/02/02 від 11.01.2018], які також засвідчені підписами ОСОБА_1 (а.с. 25-27).

Пунктом 4.1 Правил (договірні умови) споживчого кредитування «УКРСИББАНК» передбачено, що за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених «Кредитним договором», зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні.

Відповідач ознайомилась та погодилась з умовами, викладеними у договорі та у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк», які розміщені (оприлюднені) на сайті банку www.my.ukrsibbank.com та оприлюднені у газеті «Урядовий курєр№ № 105 від 09.06.2017 (із усіма змінами і доповненнями), про що свідчить її особистий підпис.

Згідно довідки про рух по рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , 14 березня 2018 року на рахунок ОСОБА_1 банком зараховано 149500,00 грн. кредитних коштів згідно кредитного договору №000 від 20180314 (а.с. 35).

Згідно п. 1.1 Статуту АТ «УкрСиббанк» (нова редакція), затвердженої позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «УкрСиббанк» 17 жовтня 2018 року, АТ «УкрСиббанк» є правонаступником за всіма правами та обов`язками ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 6-10).

Згідно вимоги від 27.03.2019, вих.№21-1-21/317, направленої ОСОБА_1 представником АТ «УкрСиббанк», відповідача повідомлено, що вона не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання за кредитним договором №0 від 14.03.2018. Повідомлено, що станом на 26.03.2019 її заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 142604,08 грн. Крім того, відповідно до умов кредитного договору були нараховані штрафні санкції (пеня та штраф) за порушення позичальником строків повернення кредиту. Заявлена вимога про усунення порушень умов кредитного договору, а саме погашення простроченої заборгованості протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення, у розмірі: 6566,79 грн. прострочена заборгованість по відсотках, 750 грн. прострочена заборгованість по комісіях. У випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (Вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» заявляє вимогу про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, а саме: сплати АТ «УкрСиббанк» заборгованості по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплати нарахованих процентів, що разом становить 142604,08 грн., та нараховану пеню (а.с. 28).

Направлення відповідачу зазначеної вимоги підтверджується наданою позивачем копією Списку №10518 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в ЦОКК-5, відправник: ПАТ «Укрпошта» (а.с. 29).

Згідно наданої позивачем довідки-розрахунку, станом на 30 серпня 2019 року за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 164267,55 гривень, з яких: 130365,71 грн. заборгованість за кредитом, 11870,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, (згідно ст.1048 ЦК України), 133,72 грн. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений Договором термін (згідно ст. 625 ЦК України), 20410,06 грн. заборгованість по комісії, 25,05 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту, 83,49 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам, 1678,77 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії (а.с. 30-33).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Реалізація кредитором права на дострокову вимогу про повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, може реалізовуватись кредитором як шляхом пред`явлення позову до суду, так і шляхом направлення письмової вимоги боржнику, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що з 16.10.2018 банк збільшив процентну ставку з 55 процентів до 62 процентів річних. Процентна ставка в розмірі 55% річних перед її збільшенням застосовувалась до 14.08.2019. Згідно підпункту 3.9 п. 3 кредитного договору за користування кредитними коштами понад встановлений Договором термін встановлюється процентна ставка в розмірі 62,00% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за Договором, та починає нараховуватись на прострочену суму основного боргу з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або не повної сплати платежу, встановленого у Договорі, і нараховуються до моменту погашення такої заборгованості. Відповідачем вказані умови були прийняті, що засвідчується її підписом на відповідній сторінці договору.

Викладене свідчить про те, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо умов договору, а відтак, позичальник погодився на те, що процентна ставка може бути збільшена у разі несвоєчасного надходження планового платежу. Отже, підвищення процентної ставки не може вважатись підвищенням позивачем в односторонньому порядку, оскільки розмір підвищеної ставки та підстави для її застосування були погоджені в момент укладення договору. З тексту кредитного договору також вбачається, що сторони не передбачили попередньої процедури повідомлення позичальника про збільшення процентної ставки.

Умови укладеного сторонами кредитного договору, яким сторони погодили підвищення процентної ставки без попереднього повідомлення позичальника, а лише за наявності факту прострочення щомісячного платежу, відповідають нормам матеріального права, оскільки згідно ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Таким чином, збільшення процентної ставки відбулося в порядку, передбаченому умовами кредитного договору, погодженими відповідачкою, і у відповідності з чинним законодавством.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 536 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті договору.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За ч. 1 ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актами цивільного законодавства.

У постанові від 23.05.2018 по справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду, частково задовольняючи позов про стягнення 3% річних, нарахованих згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, дійшла правового висновку про те, що положеннями частини 1 статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, тоді як частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому у пункті 6.20 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином у справі №910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України.

Отже, правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Аналогічний за змістом висновок застосування норм матеріального права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, підстав для відступу від яких не встановлено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) аналогічним чином вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

З огляду на викладене Верховний Суд вважав, що Банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, нарахованих за підвищеною ставкою на підставі пунктів 1.4.1, 3.12, кредитного договору №2203-317/04/57 у зв`язку з простроченням виконання позичальником грошового зобов`язання, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини 2 статті 625 ЦК України.

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам.

Разом з тим, незважаючи на наяність підстав для стягнення заборгованості, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо періоду стягнення заборгованості за відсотками відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України.

Вирішуючи питання про стягнення відсотків з застосуванням процентної ставки 55% річних по 14 серпня 2019 року судом першої інстанції не враховано, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзац 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

05 квітня 2019 року АТ «УкрСиббанк» змінив строк кредитування направивши досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості. Згідно умов вимоги у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги , а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове покернення кредиту АТ «УкрСиббанк», вимагає виконання зобовязань по поверненню суми кредиту у повному обсязі (а.с. 28 - 29).

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомості щодо дати отримання вимоги, у зв`язку з чим банк мав право нарахововувати відсотки за провомірне користувння кредитними коштами до 16 травня 2019 року.

Згідно розрахунку банку, який не спростовано відповідачем, заборгованість зі сплати відсотків за період з 16.04.2018 по 16.05.2019 відсутня.

З урахуванням зазначеного, позовні вимоги в частині стягнення відсотків, розрахованих відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, задоволенню не підлягають.

Аналогічним чином не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом у розмірі 25,05 грн та процентів за користування кредитом у розмірі 83,49 грн, які розраховані за межами строку кредитування, а саме з 16.08.2019 по 30.08.2019.

Право кредитодавця нараховувати передбачену договором пеню за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Доводи відповідача щодо протиправності застосування позивачем підвищеної процентної ставки спростовуються матеріалами справи, оскільки підписавши кредитний договір і додатки до нього, вона погодилась з запропонованими умовами, зокрема, розміру відсотків визначеному у випадку прострочення виконання зобов`язання. Використовуючи надані позивачем кредитні кошти і певний час виконуючи взяті на себе зобов`язання, не оспорюючи умов договору, не звертаючись до банку за роз`ясненнями, ОСОБА_1 фактично прийняла запропоновані умови кредитного договору.

Посилання відповідача на те, що у неї не було часу на детальне ознайомлення з умовами договору колегія суддів не бере до уваги, оскільки з тексту кредитного договору вбачається, що своїм підписом позичальник підтверджує, що вона погоджується з викладеними у Правилах (договірних умовах) споживчого кредитування позичальників AT «УкрСиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково-касового обслуговування карткових рахунків, які розміщені для ознайомлення на сайті www.my.ukrsibbank.com та на інформаційних стендах у приміщеннях установ Банку та оприлюднені у газеті «Урядовий кур`єр» №105, 09.06.2017 р. (із усіма змінами і доповненнями): умовами надання споживчого кредиту Позичальнику, його обслуговування і погашення; умовами відкриття та розрахунково-касового обслуговування поточних карткових рахунків.

Згідно частини 1 статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Таким чином, у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з усіма умовами наданого кредиту і в разі незгоди з ними відмовитися від договору. Оскільки відповідач зазначеним правом не скористалась, посилання ОСОБА_1 на цю обставину, як на підставу для відмови в позовних вимогах, є необґрунтованим.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ «УкрСиббанк».

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

В установленому законом порядку договір № 0 від 14.03.2018 недійним не визнаний та презумпція правомірності його не спростована.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією та пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, колегія суддів вважає, що вони є частково обгрунтованими.

Так, з мотивувальної частини судового рішення вбачається, що обгрунтовуючи судове рішення в цій частині суд першої інстанції посилався, зокрема, на положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка на час укладення кредитного договору між сторонами по справі втратили чинність.

Згідно вимог ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

На час укладання між сторонами кредитного договору діяли вимоги ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» в редакції Закону № 1734-VIII від 15.11.2016, згідно якою цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Судом першої інстанції не враховано, що регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини 1 статті 3, частина 3 статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Зазначені умови у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть вважатися несправедливими і такими, що суперечать принципам розумності та добросовісності, не свідчать про наявність дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки не містять вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації, а саме понад п`ятдесят відсотків вартості продукції, у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Досліджуючи зміст умов договору, які передбачають сплату комісії, колегія суддів враховує, що цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 2 указаного Закону банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до статті 47 цього Закону банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Згідно постанови Національного банку України №49 від 08.06.2017 «Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб (страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб), які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит.

Згідно Додатку №1 до Договору №0 від 14.03.2018, розмір комісії у випадку своєчасної сплати страхових платежів у порядку передбаченому п. 3.5.1 договору становить 0,00%. Разом з тим, у випадку порушення строків платежів згідно графіку погашення, встановлено комісія у розмірі від суми кредиту, що становить 2395,98 грн., на місяць.

Колегія суддів вважає, що комісія визначена додатом № 1 до договору є штрафом, оскільки передбачає відповідальність позичальника за неналежне виконання зобовязань, яка розрахована у відсотках від суми зобовязання. Доказів того, що комісія нараховувалась саме за обслуговування кредитної заборгованості суду надано не було.

Таким чином, право нараховувати комісію (штраф) банк мав до 16 травня 2019 року, тобто в межах строку кредитування.

Станом на 16 травня 2019 року розмір заборгованість зі сплати комісії становив 12063, 93 грн, що також підтверджується розрахунком банку.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає сплаті комісія за період з 14.03.2018 по 16.05.2019 у розмірі 12063, 93 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії, задоволенню не підлягають, оскільки цепризведе до подвійної відповідальності.

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до приписів ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення, отже, заявлені банком вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково: з ОСОБА_1 на кристь банку належить стягнути заборгованість загальним розміром 142563, 36 гривень, з яких: 130365,71 грн. заборгованість за кредитом, 133,72 грн. заборгованість за процентами за користування грошовими коштами понад встановлений кредитним договором термін, 12063, 93 грн заборгованість по комісії.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За наслідками розгляду апеляційних скарг сторін у справі рішення суду підлягає зміні відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України .

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами, зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

Згідно платіжного доручення № від 30 серпня 2019 року при пред`явленні позову до суду першої інстанції позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2464,01 гривні (а.с. 1).

Згідно платіжного доручення № від 24 вересня 2020 року АТ «УкрСиббанк» був сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3696,01 грн. (а.с. 159). При цьому, рішення суду оскаржується представником банку лише в частині позовних вимог на суму 21788,83 грн., що становить 13,26% від ціни позову. Таки чином, розмір судового збору, якийц повинен був бути сплачений позивачем у зв`язку з переглядом справи судом апеляційної інстанції становить 490 грн 09 коп. (2464,01х13,26%х150%). Саме вказані грошові кошти підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. При цьому, позивач не позбавлений звернутись до суду апеляційної інстанції з заявою про повернення зайво сплачених грошових коштів відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Враховуючи, що за наслідками перегляду справи судом апеляційної інстанції позовні вимоги банку задоволені на 86,79% (142563,36), а вимоги апеляційної скарги представника банку - на 55,37% (12063,93 грн), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2409, 87 грн (2138,51+271,36) понесений у звязку з розглядом справи судом першої інстанції та переглядом справи судом апеляційної інстанції.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3205 грн. 77 коп. За наслідками розгляду апеляційної скарги вимоги відповідача задоволено на 8,41% (11979,29 грн.), у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача підлягає сплаті судовий збір у розмірі 269,61 грн.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, за наслідками розгляду справи судом першої інстанції та перегляду справи судом апеляційної інстанції за ОСОБА_1 на користь АТ «УкрСиббанк» підлягає сплаті судовий збір у розмірі 2140,26 (2409,87-269,61).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Тіторенка Ігоря Анатолійвоича, який діє в інтересах Акціонерного товариства «УкрСиббанк», задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської обалсті від 12 серпня 2020 року змінити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість за договором №0 від 14.03.2018 року про надання споживчого кредиту у розмірі 142563 (сто сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три ) гривні 36 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005, код 09807750, місцезнаходження 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12) 2140 (дві тисячі сто сорок) гривень 26 копійок судового збору, сплаченого при зверненні до судів першої та апеляційної інстанцій.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина