Справа №198/381/20
Провадження №2/0198/213/20
05 листопада 2020 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Ільченко І.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Юр`ївка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що йому на підставі договору купівлі-продажу № 1046 від 08.09.1993 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім ОСОБА_1 у житловому будинку зареєстровані ОСОБА_2 та діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4
17.07.2020 рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області шлюб між позивачем та відповідачкою розірваний.
Разом з тим, відповідачка вже більше трьох років не проживає у належному позивачу будинку та не приймає участі в його утриманні, однак, добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання відмовляється, чим порушує права ОСОБА_1 як власника майна.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 змушений звернутись до суду та просить усунути йому перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 09.09.2020 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.09.2020.
30.09.2020 сторони у підготовче судове засідання не з`явились, від позивача надійшла заява, в якій він просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Судова кореспонденція, направлена відповідачці на адресу зареєстрованого місця проживання, не була їй вручена та повернулась до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 27, 28).
У зв`язку із викладеним, підготовче судове засідання відкладено на 21.10.2020.
21.10.2020 відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилась, судова повістка, направлена на адресу фактичного та зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , не була їй вручена, а судова кореспонденція повернулась до суду з відмітками відповідно «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 32-35) .
Ухвалою від 21.10.2020 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до розгляду на 05.11.2020.
05.11.2020 відповідачка в судове засідання не з`явилась, судова повістка, направлена ОСОБА_2 на адресу фактичного та зареєстрованого місця проживання, не була їй вручена, а судова кореспонденція повернулась до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41-44).
Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу.
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку, копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судової повістки, судового рішення.
З огляду на викладене, відповідачка вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак, в жодне судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала, тому зі згоди позивача та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу № 1046 від 08.09.1993 року належить житловий будинок, загальною площею 71, 5 кв.м, житловою площею 34 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на будинок зареєстроване за позивачем 20.08.2019, номер запису про право власності 32898584(а.с. 6-7, 12-13).
Згідно з довідкою № 839, виданою виконкомом Юр`ївської селищної ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 24.07.2020, та актом обстеження, складеним депутатом селищної ради ОСОБА_7 за участю сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 23.07.2020 року, за адресою належного ОСОБА_1 на праві власності будинку, окрім позивача, зареєстровані: ОСОБА_2 , діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В той же час, відповідачка з квітня 2017 не проживає у вказаному будинку (а.с. 8, 9).
Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 17.07.2020, яке набрало законної сили 18.08.2020, шлюб між позивачем та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 14).

Отже, відповідачка не належить до членів сім`ї позивача, тривалий час не проживає у будинку, проте добровільно з реєстраційного обліку місця проживання не знімається, чим перешкоджає ОСОБА_1 у здійсненні ним права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном.

Водночас суду не надані докази того, що позивач чинить перешкоди відповідачці у здійсненні нею права користування житловим приміщенням, а також, що ОСОБА_2 зверталась до суду чи інших органів влади за захистом своїх житлових прав.

Окрім того, як виходить з матеріалів справи, шлюб між сторонами укладений 29.09.1994, а житловий будинок був придбаний позивачем 08.09.1993, тобто до укладення шлюбу з відповідачкою, тому відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України він не належить до спільної сумісної власності колишнього подружжя.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 р у цивільній справ № 6-709цс16.

Враховуючи, що шлюб між сторонами розірваний, відповідачка не належить до членів сім`ї позивача, не проживає в житловому будинку протягом тривалого часу без поважних причин, будинок не належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а суду не представлено доказів укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 буд-яких угод щодо користування житлом, суд вважає необхідним задовольнити позов та визнативідповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги клопотання позивача, в якому він просить залишити за ним судові витрати та не стягувати їх з відповідачки.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 383, 391 ЦК України , ст.ст. 4, 141, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у користуванні житловим будинком задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ( згідно з постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 № 807-ІХ - АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повне судове рішення складено та підписано 05.11.2020.

Суддя І. О. Гайдар