Головуючий суду 1 інстанції - Суський О.І.
Доповідач -Гаврилюк В.К.
Справа № 433/2299/19
Провадження № 22-ц/810/464/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Гаврилюка В.К.,

суддів Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Суського О.І. в смт. Троїцьке Луганської області,

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 20.01.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 2600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку» складають між банком і відповідачем договір про надання банківських послуг. Позивач вважає, що відповідно п. п. 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Договору відповідач при укладанні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 11.10.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 41662,25 грн, яка складається з: 2600,00 грн заборгованості за кредитом; 32042,14 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 4560,00 грн заборгованості за пенею, а також штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина; 1960,11 грн- процентна складова.

Позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2011 року у розмірі 41662,25 грн, а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Троїцького районного суду Луганської області від 27 травня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 2600,00 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3,07 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за відсутності письмового підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, нарахування пені та штрафів, та інших істотних умов кредитного договору, Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо вони не підписані і не визнаються позичальником.

Також, суд першої інстанції зазначив, що позивачем надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», однак анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку не містить вказівки на те, що довідка про умови кредитування є складовою частиною укладеного між сторонами договору, а в позовній заяві відсутні посилання позивача на зазначену довідку як доказ обґрунтованості позовних вимог. Крім того, зазначена довідка містить підпис особи без її ідентифікації та дату підпису 28.12.2010 року, що не відповідає даті підписання Анкети-заяви.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що кредитним договором, укладеним між сторонами у письмовій формі шляхом підписання анкети-заяви, не визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування пені та штрафів, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, а враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Не погодившись з вказаним рішенням позивачем АТ КБ «Приватбанк» подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на помилковість висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення відсотків по кредиту, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у стягненні частини заборгованості за відсотками, скаржник просив рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 травня 2020 року в частині не задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву про згідно якої отримав кредит у розмірі 2600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Кредит був отриманий у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку. Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів платіжних карт, регулюється, зокрема, наступними правовими актами: Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.

Доводами апеляційної скарги є те, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши грубе порушення норм цивільного права. На думку скаржника, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку щодо умов кредитування, таким чином приєднавшись до пропонованої банком пропозиції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» отримало 09 липня 2020 року (а.с. 111).

Луганським апеляційним судом вживалися всі заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Згідно відповіді УДМС в Луганській області від 08 липня 2020 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повістки-повідомлення про розгляд справи призначеної на 02 вересня 2020 року, 28 жовтня 2020 року, які направлялися на поштову адресу місця реєстрації відповідача повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній», тому судом останній також повідомлявся про розгляд справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, і відповідно до положень п.4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «Приватбанк» частині.

Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», зроблені в п.15 постанови про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частинах судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо не задоволених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» (заборгованість по відсоткам за користування кредитом, заборгованість за пенею та штрафам: фіксована частина та процентна складова), апеляційний суд не перевіряє правильність рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 2600,00 грн, яка скаржником не оскаржується.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 28 січня 2010 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.9).

За змістом цієї анкети-заяви відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, які були йому надані у письмовому вигляді, зобов`язується регулярно ознайомлюватися зі змінами тарифів на сайті Приватбанку, а також погоджується з тим, що анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 11.10.2019 року становить 41662,25 грн, яка складається з: 2600,00 грн - заборгованість за кредитом; 32042,14 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4560,00 грн заборгованість за пенею; а також, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 1960,11 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-8).

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині нарахованих позивачем відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, суд першої інстанції посилався на те, що кредитним договором, укладеним між сторонами у письмовій формі шляхом підписання анкети-заяви, не визначено розмір процентів за користування кредитними коштами, порядок нарахування пені та штрафів, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають задоволенню. За відсутності письмового підтвердження про конкретні запропоновані позичальнику Умови та правила банківських послуг, відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, нарахування пені та штрафів, та інших істотних умов кредитного договору, Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору, якщо вони не підписані і не визнаються позичальником.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині рішення неповно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази щодо наявності підстав для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам задоволенню не підлягають.

Як вірно встановлено судом першої інстанції між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 28.01.2010 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2600 грн з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір б/н від 28.01.2010 року у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Колегією суддів було долучено до матеріалів справи, як складові до наданих суду першої інстанції доказів, на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції довідку про термін дії кредитної картки відповідача ОСОБА_1 а.с. 78, виписку руху коштів по рахунку ОСОБА_1 за кредитною карткою, а.с. 153-155.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд першої інстанції послався на відсутність домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами у разі порушення умов договору, оскільки, як зазначено судом першої інстанції у заяві позичальника від 28 січня 2010 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а Витяг з Тарифів та Витяг з Умов, які додані до позовної заяви не містять підпису відповідача.

Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, а саме базову відсоткову ставку за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць, які нараховуються на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів на рік, а також розмір щомісячних платежів та строк внесення цих платежів, а також порядок нарахування пені, штрафів при порушенні термінів повернення кредитних коштів та їх розмір, про що було складено довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 28.12.2010 року, підписану відповідачем ОСОБА_1 , а.с. 10, тобто сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, у тому числі щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та нарахування неустойки за несвоєчасне погашення заборгованості.

Відповідно довідки за підписаним сторонами кредитним договором б/н відповідач ОСОБА_1 отримав кредитну картку 20.01.2011 року з терміном дії 11/14 а.с. 78.

Отже, за умовами укладеного між сторонами договору кінцевий строк повернення кредиту сторонами визначено 30.11.2014 року (строк дії кредитної картки).

З наданої банком виписки по картковому рахунку відкритому ОСОБА_1 за кредитним договором, відповідач після отримання картки здійснював операції щодо зняття готівки з карткового рахунку а.с. 153-155.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За доводами позовної заяви відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 11.10.2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 41662,25 грн, яка складається з: 2600,00 грн заборгованості за кредитом; 32042,14 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 4560,00 грн заборгованості за пенею, а також штрафів, відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - фіксована частина; 1960,11 грн- процентна складова.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом станом на 11.10.2019 року в сумі 32042,14 грн, що підтверджує розрахунком заборгованості включно до 11.10.2019 року, тобто за межами дії кредитної картки, строк дії якої закінчився 30.11.2014 року.

Оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати відсотки за кредитом, то після 30.11.2014 року позивач не мав права нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами, то вимога позивача про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01.12.2014 року по 11.10.2019 року не підлягає задоволенню, як безпідставно нараховані.

З матеріалів справи, а саме з наданого відповідачем розрахунку заборгованості, вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснювалось зі ставки 30,00 % річних а.с. 6-8.

Як убачається з матеріалів справи, за період з 31.01.2011 року по 30.11.2014 року, із урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 30 %, заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами складає 4048,46 грн.

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період 31.01.2011 року по 30.11.2014 року в сумі 4048,46 грн.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 пені та штрафів, то колегія суддів, враховуючи, що відповідач, який зареєстрований у с. Бабичеве, Троїцького району, Луганської області є суб`єктом Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669, відповідно до ч. 2 Закону на час проведення антитерористичної операції заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року на територію, де проводилась АТО.

Установивши, що позивачем неустойка на заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 10.06.2011 року нарахована після 14.04.2014 року, то позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у цій частині задоволенню не підлягають.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» за доводами апеляційної скарги підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясованні обставин, що мають значення для справи в частині стягнення відсотків за користування відповідачем кредитними коштами та підстав для відмови у стягненні неустойки, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» та стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1921 грн, що підтверджується платіжним дорученням а.с.1.

Згідно платіжного доручення від 19 червня 2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2881,50 грн. а.с.82.

Оскільки позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, то розмір стягнутих зі ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судових витрат за подання позовної заяви підлягає збільшенню з 3,02 грн до 306,55 грн та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 459,83 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 травня 2020 року скасувати в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299, який розташований за юридичною адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 31 січня 2011 року по 30 листопада 2014 року в сумі 4048 (чотири тисячі сорок вісім) грн 46 коп.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 01 грудня 2014 року по 11 жовтня 2019 року відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені та штрафів відмовити.

Заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 27 травня 2020 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судових витрат з 3 (трьох) грн 02 коп. до 306 (трьохста шести) грн 55 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (код ЄДРПО 14360570) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 459 (чотириста п`ятдесят дев`ять) грн 83 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повного тексту постанови 02 листопада 2020 року.

Головуючий В.К. Гаврилюк

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова