Справа № 466/1246/20 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/811/2259/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року м.Львів

Справа № 466/1246/20

Провадження № 22ц/811/2259/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Савуляка Р.В.П., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 17 червня 2020 рокуу складі судді Глинської Д.Б., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

17 лютого 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору № б/н від 31 серпня 2011 року в сумі 134 965,78 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася в ПАТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 31 серпня 2011 року, згідно з якої отримала кредит у розмірі 1 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Вказує, що щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Стверджує, що відповідач не надавала своєчасно кошти банку для погашення заборгованості, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість перед банком. Просить стягнути 134 965,78 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1 899, 25 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 133 066, 53 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по договору № б/н від 31 серпня 2011 року в сумі 1 899,25 грн. та 29,58 грн. судового збору, всього 1 928,83 грн.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по відсотках за період з 31 серпня 2011 року по 29 червня 2018 року у розмірі 133 066, 53 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що судом першої інстанції не наведено правових підстав існування у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків. Вказує, що відповідно до ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється за винятком передбачених законом випадків. Якщо відповідно до договору банківського рахунку банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, такі проценти нараховуються у разі: якщо у договорі позики не зазначені проценти аби не вказано, що він безпроцентний; предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи,самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Посилається на постанову Верховного Суду від 22 липня 2020 року суди повинні з урахуванням розрахунку боргу, наданого позивачем, провести власний розрахунок боргу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернулася в ПАТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 31 серпня 2011 року, згідно з якої отримала кредит у розмірі 1900 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Судом зазначено, що банк щодо встановлення та зміни кредитного ліміту керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дала згоду щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31 грудня 2019 року у неї перед банком виникла заборгованість, зокрема заборгованість за кредитом 1 899,25 грн.

Умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У рішенні зазначено, що в заяві позичальника від 31 серпня 2011 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Суд зазначив, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua/terms/pages/70/), неодноразово змінювалися АТ КБ «ПриватБанк».

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У заповненій і підписаній відповідачем Анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, пені і штрафу, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості. Укладений між сторонами кредитний договір від 31 серпня 2011 року у вигляді Заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсотках за користування кредитом розмірі 133 066,53 грн.

Колегія суддів не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти, визначені у договорі.

Відповідно до ч.1 ст.1046 цього Кодексу за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046 цього Кодексу).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення, що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 536, 610, 612, 615, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Зобов`язання має виконуватись належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договором. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Встановлено, що 31 серпня 2011 року відповідач отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 1900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між нею та банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи АТ КБ «ПриватБанк» містяться на сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70/.

Відповідно до ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними. Частинами 2 та 3 ст. 633 цього Кодексу передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача перед банком станом на 31 грудня 2019 року становить 362 590, 90 грн., з яких: 1 899,25 грн. тіло кредиту, заборгованість по відсотках -353 391, 65 грн.; 7 300 грн. пеня.

Згідно із ст. 49 Закону «Про банки і банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів. їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Кредитний договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.

Заперечень щодо Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, відповідачем не надано.

Оскільки відповідач своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості, з урахуванням встановленого та вимог ст.ст. 509,526,1054 ЦК України, належить зробити висновок про невиконання нею умов кредитного договору та порушення прав банку, які підлягають судовому захисту.

Відповідно до п. 3 ст. 1069 ЦК України розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.

Відповідно до розрахунку відсотків по подвійній обліковій ставці Національного банку України з 23 січня 2013 року по 31 серпня 2016 року становить 2 091, 13 грн.

Виходячи з аналізу наявних у справі доказів щодо їх достовірності, допустимості кожного окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності; колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, які відхилив суд першої інстанції,зокрема, у стягненні відсотків за користування кредитними коштами

Колегія суддів, з урахуванням встановленого, вважає, що апеляційну скаргу банку належить задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсотках за період з 23 січня 2013 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 2 091, 13 грн.

В решті з рішенням суду належить погодитися, оскільки в цій частині висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 111, 72 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось і не переглядалось.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 червня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків та стягнення судових витрат; в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001, Код , рах. № НОМЕР_2 , МФО №3052990) заборгованість по відсотках за період з 23 січня 2013 року по 31 серпня 2016 року в розмірі 2 091, 13 грн. ( дві тисячі дев`яносто одну грн. 13 коп.) , а також 111, 72 грн. (сто одинадцять грн. 72 коп.) судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 5 листопада 2020 року.

Головуючий

Судді

Судове рішення набрало законної сили 5 листопада 2020 р.