ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2020 року

м. Харків

справа № 643/10290/19

провадження № 22-ц/818/844/20

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Овсяннікової А.І., Сащенка І.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглядаючи в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року, ухвалене суддею Сугачовою О.О., -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та на утримання дружини.

Позов мотивований тим, що сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач з моменту народження дитини, фактично не приймає участі у вихованні дитини, припинив надання матеріальної допомоги на утримання доньки, не виконує обов`язки, покладені на нього законом як на батька. Також зазначає, що вона працює в Харківському механічному технікумі ім. О.О. Морозова з 01 вересня 2015 року, але на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 29 липня 2021 року, у зв`язку з чим має право на утримання до досягнення дитиною трирічного віку відповідно до ст. 84 СК України.

В зв`язку з цим просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі мінімальної заробітної плати для працездатних осіб 4173 грн., з урахування її збільшення відповідно до Закону України «Про державний бюджет», починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь та утримання аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000грн., починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Судом першої інстанції справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 27 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 27 червня 2019 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на незаконність та необґрунтованість, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наданим доказам, а саме виписки з АТ КБ «ПриватБанк», згідно якої починаючи з моменту укладання шлюбу (квітень 2018 року) і по 12 вересня 2019 року відповідачем на банківську карту отримано суму у розмірі 248 244грн, що підтверджує, що відповідач дійсно працює та отримує за свою роботу грошові кошти на банківську карту. Отже, відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеному нею у позовній заяві розмірі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року розгляд справи був призначений в порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що наявність у відповідача руху коштів на рахунку, не є доказом підтвердження розміру визначених позивачкою аліментів і не спростовує висновків суду.

Проте, повністю погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами».

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що з 25 квітня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб.

Від цього шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання особи та довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22 травня 2019 року, сформованих з Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується учасниками справи.

Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частиною 1 ст. 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно ст.141, ч.ч.1-4 ст.150, ст.180, ч.ч.1-3 ст.181, ст.182 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пунктів 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198,199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 84 СК України) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що відповідач з моменту народження дитини, фактично не приймає участі у вихованні дитини, припинив надання матеріальної допомоги на утримання доньки, не виконує обов`язки, покладені на нього законом як на батька.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено,що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, з матеріалів справи вбачається, що судом за клопотанням позивачки були здійсненій запити до фінансових установ з метою отримання відомостей про наявність відкритих та закритих рахунків на ім`я відповідача.

Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» від 03 жовтня 2019 року залишок коштів ОСОБА_2 складає 0,00.

Згідно відповіді АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 07 жовтня 2019 року, на ім`я ОСОБА_2 , рахунків не знайдено.

Згідно відповіді АТ «УКРСИББАНК» від 08 жовтня 2019 року, ОСОБА_2 рахунки в банку не відкривав.

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 05 листопада 2019 року вбачається існування руху коштів по рахунку відповідача.

Однак, відомостей про заробітну плату чи інших джерел на підтвердження отриманих доходів відповідачем, матеріали справи не містять, тому, не можна стверджувати про їх достатність для сплати аліментів в розмірі, визначеному позивачкою.

Наявність у відповідача руху кошів на рахунку, не є доказом в підтвердження розміру визначених позивачем аліментів.

Водночас матеріали справи не містять доказів про те, що відповідач є непрацездатною особою, наявність у нього хронічних захворювань та необхідність надання утримання іншим неповнолітнім особам.

При цьому апеляційний суд зауважує, що аліменти стягуються з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини, вказані витрати не належать до витрат на утримання дитини.

Зазначені виплати - аліменти мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, а не на утримання матері дитини, зокрема сплату орендної плати та комунальних платежів.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», встановлено те, що для дітей віком до 6 років з 1 липня 2019 року прожитковий мінімум становить 1699 грн.

За таких обставин, суд, беручи до уваги встановлений законом розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, принцип рівності прав та обов`язків батьків, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що він є непрацездатним, чи має на утриманні інших неповнолітніх осіб, а також обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, доходить висновку про наявність підстав для стягнення аліментів для утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000грн щомісячно, однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитини повноліття.

При цьому апеляційний суд зауважує, що зазначені виплати мають винятково цільовий характер, мають бути спрямовані для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, враховуючи принцип рівності прав та обов`язків батьків, вважає, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги, що саме такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За змістом ч. 4ст. 84 СК України право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює на посаді викладача відповідно до наказу №57 к від 31 серпня 2015 року по теперішній час, та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Оскільки ОСОБА_1 на разі не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, разом з нею проживає малолітня дитина, вона потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимог ст.84 ЦПК України.

З урахуванням зібраних у матеріалах справи доказів колегія суддів вважає за доцільне визначити розмір аліментів на утримання матері в розмірі 1000грн., що у свою чергу відповідатиме мінімальним потребам позивачки та фінансовим можливостям відповідача.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів, однак, з огляду на вищезазначені докази, вважає можливим збільшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000 грн. до 2000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття; збільшити розмір аліментів стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, з 600 грн. до 1000грн. щомісячно,починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 листопада 2019 року змінити.

Збільшити розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1000грн. до 2000грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Збільшити розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання, з 600 грн. до 1000грн. щомісячно,починаючи з 27 червня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2020 року

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.І. Овсяннікова

І.С. Сащенко