ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/762/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Долі М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідачів ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , третя особа: Сьома київська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року позивач звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою, в якій просила суд усунути ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 від спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_7 .

Позовна заява обгрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з 19.12.2007. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому та відповідачам на праві спільної сумісної власності та земельна ділянка0,0297 га, кадастровий номер 90586101 за адресою: АДРЕСА_2 . Померлий ОСОБА_7 в останні три роки свого життя страждав із-за наслідків наявного в нього цукрового діабету тяжкої форми, гепатиту Б та ішемічної хвороби, мав фізичні обмеження у перебуванні із-за болі в ногах, переніс ампутацію пальців нижніх кінцівок, страждав гіпертонічними кризами, переніс кілька діабетичних ком, а тому потребував сторонньої допомоги, матеріальної підтримки та серйозного медичного лікування та реабілітації. Останні роки відповідач ОСОБА_3 повністю перестав спілкуватися з батьком. Неодноразові прохання позивача допомогти батьку, ОСОБА_3 завжди ігнорував, а в подальшому перестав брати слухавку. Відповідачка ОСОБА_6 у 1995 виїхала на постійне місце проживання до Іспанії та взагалі не спілкувалася з батьком в останні роки, незважаючи на його важкий стан здоров"я. По телефону вона повідомила, що нічим не може допомогти із-за ряду своїх життєвих причин та приїхати до батька. ОСОБА_4 знала, що в останні три роки її батьку потрібна медична, фізична та матеріальна допомога, що він фактично перебуває у безпорадному стані, але відвідавши його у лютому 2013 у реанімаційному відділенні Дорожньої клінічної лікарні №2 м. Київ ПЗЗ, вона зникла з їхнього життя і більше батька ніколи не бачила. З урахуванням зазнаеного позивач вважає, що саме вона та померла мати ОСОБА_7 на момент його смерті є єдиними спадкоємцями за законом після його смерті, а відповідачі підлягають усуненню від спадкування по рішенню суду.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2019 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання.

У грудні 2019 представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Горлатий О.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що заявлені позовні вимоги відповідачі не визнають повністю посилаючись на те, що позивачка не надала жодних доказів того, що ОСОБА_7 звертався до свого сина про допомогу а той, маючи можливість, відмовився її надати. Також не надано таких доказів і стосовно ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.02.2020 закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті.

10.03.2020 представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Горлатий О.В. подав заяву про застосування строків позовної давності посилаючись на те, що позивач із заявою про прийняття спадщини звернулася до Сьомої київської державної нотаріальної контори 05.05.2015, вже після відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_3 , і саме з цього часу вона могла дізнатися про порушення її права та про осіб, які ці права порушили - дітей спадкодавця ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк для звернення із заявою про прийняття спадщини закінчився 14.10.2015, отже перебіг строку позовної давності коли позивач довідалася або могла довідатися про порушення свого права та про осіб, які його порушили слід обраховувати з 15.10.2015 по 15.10.2018. За таких обставин, звертаючись до суду з даним позовом 31.05.2019 позивач пропустила встановлений трирічний строк.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також їхній представник у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнали, не заперечували щодо того, що їхній батько хворів, однак стверджували, що він не знаходився в безпорадному стані та не потребував їхньої фізичної та матеріальної допомоги, так як з ним постійно було його дружина.

ОСОБА_6 у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином за адресою реєстрації проживання, про причини неявки суду не повідомляла, відзив до суду не подавала.

Представник третьої особи - Сьомої київської державної нотаріальної контори також у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідкві, повно, всебічно та об"єктивно дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, та оцінивши їх, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 був батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 95 зворотня сторона, а. с. 97).

Доказів про те, що ОСОБА_7 був батьком ОСОБА_6 матеріали справи не містять.

Відповідно до свідоцтва про шлюб, з 19.12.2007 ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 (а. с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 15.04.2015 (а. с. 21).

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 , та земельна ділянка0,0297 га, кадастровий номер 90586101 за адресою: АДРЕСА_2 ) (а. с. 31, 32).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 08.05.2015 року, ОСОБА_7 із ІНФОРМАЦІЯ_2 по дату смерті був зареєстрований за адесою: АДРЕСА_3 (а.с. 92 зворотня сторона).

В матеріалх справи наявні медичні документи, а саме копія медичної картки стаціонарного хворого № 802, № 1085, копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 13924, № 14710/1375, , копія виписки із історії хвороби № 400725/386, № 315860/570, № 802804/1490, надані стороною позивача, які вказують на те, що за життя ОСОБА_7 хворів на цукровий діабет, хронічний активний гепатит з переходом в цироз та інші хронічні хвороби, однак, достатніх доказів, які б вказували на ступінь тяжкості хвороб останнього, та те, що він потребував у зв"язку з цим постійного фізичного догляду та матеріальної допомоги, матеріали справи не містять.

24.04.2015 року ОСОБА_3 звернувся в Сьому київську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_7 (а. с. 89).

Державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори 24.04.2015 була заведена спадкова справа № 198/2015 до майна померлого ОСОБА_7 (а. с. 88).

Також 24.04.2015 у Сьому київську державну нотаріальну контору були подані заяви про прийняття спадщини від ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а. с. 89 зворотня сторона, а. с. 90).

ОСОБА_1 звернулася у Сьому київську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 99).

Позивач в обґрунтування позових вимог вказує, що відповідачі, як діти її чоловіка, за життя йому не допомагали, а тому, в зв`язку із їх ухиленням від виконання обов`язку щодо утримання батька, який через похилий вік, тяжкі хвороби потребував стороннього догляду, позивач вказує про наявність підстав для усунення відповідачів від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 . Позивач, в свою чергу, за життя чоловіка допомагала йому, останній потребував постійного догляду.

Відповідачі, заперечуючи проти позовних вимог, вказували про те, що батько не звертався до них за допомогою, мав іншу сім`ю, однак, ці обставини не є підставами для усунення їх від спадкування щодо майна рідного батька.

Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог та заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України, передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. ч. 1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Так, посилаючись на норму ч. 5 ст. 1224 ЦК України, якою визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7 .

Статтею 1224 ЦК України визначено коло осіб, які позбавляються суб`єктивних прав на спадкування, незважаючи на те, що існували певні передумови для закликання їх до спадкування - призначення спадкоємцями у тексті заповіту, наявність певного ступеня спорідненості, перебування у шлюбі зі спадкодавцем або на його утриманні протягом встановленого строку.

З аналізу норм ст. 1224 ЦК України вбачається, що законодавець визначив дві групи негідних спадкоємців - осіб, які усуваються від права на спадкування.

До першої належать особи, які не вправі спадкувати ні за заповітом, ні за законом (частини 1-2 ст.1224 ЦК України).

До другої групи (ч.ч.3-5 ст.1224 ЦК України) належать спадкоємці, чиї проступки не становлять настільки великої суспільної небезпеки, як правопорушення осіб, зазначених у частинах 1,2 даної статті, а тому ці особи усуваються тільки від спадкування за законом, а право призначити їх спадкоємцями у тексті заповіту у спадкоємця зберігається.

Виходячи з положень частини 3 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітті діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялись від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання.

Як роз`яснено у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема, й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім цього, принципове значення має питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, правило частини п`ятоїстатті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України, обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено достатніми доказами те, що відповідачі ухилявся від надання допомоги своєму батьку при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані та те, що спадкодавець мав потребу у допомозі саме дітей.

Не зважаючи на заяви та пояснення сторони позивача, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог перед судом не доведено.

Стороною позивача не доведено винної поведінки відповідачів та обставин свідомого їх ухилення від надання допомоги померлому. Зокрема, позивачем не доведено, що померлий звертався за допомогою до дітей, потребував допомоги саме від них, оскільки, позивачем визнається та матеріалами справи підтверджено отримання померлим допомоги від позивача.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона являється дочкою позивача по справі. З дітей померлого ОСОБА_7 бачила лише одного разу сина ОСОБА_9 , дочок взагалі не бачила. Усім лікуванням померлого займалася її мама. Зі слів матері їй відомо, що вона зверталася до відповідачів по допомогу для лікування їйнього батька, але вони завжди відмовляли.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона являється лікарем та лікувала померлого з 2008 року. Під час лікування спостерігала повний догляд за хворим з боку позивача, відповідачів ні разу не бачила.

Свідок ОСОБА_11 вказала про те, що вона була кумою померлого, позивача вона знає як його дружину, з якою він проживав. Вона з чоловіком періодично провідували ОСОБА_7 коли він хворів, дітей коло нього ніколи не бачила, лише одного разу в лікарню приходив син.

ОСОБА_12 допитаний як свідок пояснив, що знав ОСОБА_13 з 1980 року, і коли той хворів, постійно його відвідував. Покійний казав, що діти його не провідують.

ОСОБА_14 , допитаний в якості свідка, вказав про те що померлий був його другом. Позивач за ним доглядала, як би не вона, то він би прожива набагато менше. ОСОБА_13 ніколи ні на кого не жалівся, з його слів йому відомо, що він звертався до дітей за допомогою, але якось почув від нього що він "чекає ще досі". Діти в нього тільки брали, нічого не давали.

Таким чином, допитані в суді свідки не підтвердили винної поведінки відповідачів в ухиленні від надання допомоги батьку.

Враховуючи викладене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження підстави, з якими закон пов`язує можливість усунення відповідачів від спадкування щодо майна їх батька, суд приходить до висновку, що вимоги позову є необґрунтованими, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у справі, слід залишити за позивачем. Питання щодо стягнення судових витрат, понесених відповідачами, призначити у судове засідання.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 15, 76-82, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 315, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 10.12.2020 о 12 год. 30 хв.

Встановити строк ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат у строк по 07.12.2020.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 11.01.2021 р.