Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2258/19
Провадження № 2/376/108/2020
"16" січня 2020 р. Сквирський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді - Клочка В.М.,
при секретарі - Щур Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення без надання житлового приміщення, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАТ №031127 від 25.03.2016 року. На даний час у будинку зареєстрований та проживає колишній чоловік її дочки ОСОБА_3 , відповідач у справі ОСОБА_2
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 09.08.2019 року.
ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, у тому числі на малолітніх дітей, порушує правила спільного проживання. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для неї та членів її сім`ї перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
З урахуванням наведеного, позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , та виселити його з даного будинку.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що на позові наполягає та просить розглянути справу у її відсутність.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАТ №031127 від 25.03.2016 року. На даний час у будинку зареєстрований та проживає колишній чоловік її дочки ОСОБА_3 , відповідач у справі ОСОБА_2
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, згідно рішення Сквирського районного суду Київської області від 09.08.2019 року.
ОСОБА_2 веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напої, вчиняє конфлікти, що негативно впливає на всіх членів сім`ї, у тому числі на малолітніх дітей, порушує правила спільного проживання. Відповідач жодним чином не утримує будинок, не сплачує комунальні платежі, чим завдає значних матеріальних збитків.
Реєстрація місця проживання ОСОБА_2 у вказаному житлі створює для неї та членів її сім`ї перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказаною адресою.
З приводу неправомірних дій відповідача, позивач неодноразово зверталася до Сквирського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявами про вжиття дієвих заходів щодо ОСОБА_2 ..
Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сквирської міської ради № 2998 від 14.09.2018 року.
Наявності іншого житла у позивача в судовому засіданні не встановлено.
Частиною 1 ст.12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підстав і доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
За ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.
Відповідно до статті 157 ЖК УРСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
За змістом зазначених норм, правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача і не може бути визнаним таким, оскільки будинок, в якому він зареєстрований, не підтримує в належному для проживання стані, не сплачує за комунальні послуги, не веде спільного господарства із позивачем, а тому законних підстав користування майном у нього немає.
Виселення відповідача з житлового будинку є одним з дієвих способів захисту прав позивача, як власника житла, оскільки іншого майна та можливості проживання в іншому приміщенні судом не встановлено.
Суд дійшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила спільного проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 , тому суд приходить до висновку про можливість визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення.
Керуючисьст. 4,10,12,13,19,76,81,89,206,263-265,268,280-284ЦПКУкраїни, ст.15,317,321,391 ЦКУкраїни, ст.116,157 ЖК УРСР,суд -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням - житловим будинком АДРЕСА_1 та виселити його з даного будинку без надання іншого житлового приміщення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя В.М. Клочко