Справа № 472/1528/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" лютого 2020 р. смт Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановського А.О.,

за участю секретаря Тарєлкіной Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності у порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки з кадастровим номером :06:007:0018, площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,1500 га з кадастровим номером :06:007:0019, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка прийняла спадщину після смерті чоловіка у порядку встановленому законом. Разом з тим, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на успадковані житловий будинок та земельні ділянки позивачка не може у зв`язку з тим, що свідоцтво про право власності на житловий будинок не містить печатки Новосвітлівської сільської ради, а у державних актах на земельні ділянки відсутнє місце знаходження земельних ділянок.

Позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_4 за життя був власником житлового будинку та земельних ділянок, що розташовані в АДРЕСА_1 , а тому право власності на вказане майно повинно перейти до неї, як до спадкоємця, яка прийняла спадщину.

Оскільки нотаріально оформити своє право на спадщину позивач не може, вона звернулась з вказаним позовом до суду та просить визнати за нею право власності на успадковані після смерті чоловіка житловий будинок та земельні ділянки.

Для підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, разом з позовною заявою, надійшло клопотання позивача про витребування спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 16.12.2019 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання. Крім того, зазначеною ухвалою від приватного нотаріуса Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. витребувано копію спадкової справи № 49/2018, заведену після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 13.02.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового засідання.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_5 до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Від сільського голови Озимук К. надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, позов визнають повністю.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились. Від ОСОБА_2 до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує. ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечував, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив.

В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та заяви сторін, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно зі ст. 1258 та 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частинами 1 ст. 1297 та ст. 1298 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаїв помер чоловік позивачки ОСОБА_4 , смерть якого була зареєстрована 13.11.2017 року Новосвітлівською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області за актовим записом № 17/а.с. 7/.

Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої, зокрема, увійшло право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,1039 га, що розташована в межах території Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га з кадастровим номером :06:007:0018 та земельну ділянку призначену для ведення особистого селянського господарства площею 0,1500 га з кадастровим номером :06:007:0019, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_4 заповіту не склав, тому право на спадщину у порядку ч. 1 ст. 1261 ЦК України отримала дружина - ОСОБА_1 , тобто позивач по справі, та діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тобто треті особи.

Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджені свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_4 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » /а.с. 6/.

Матеріалами спадкової справи № 49/2018 встановлено, що позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , подавши 27.03.2018 року приватному нотаріусу Веселинівського районного нотаріального округу Миколаївської області Болгарчук О.Ф. заяву про прийняття спадщини /а.с. 40/.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовились від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 подавши приватному нотаріусу заяви про відмову від спадщини /а.с. 41, а.с. 42/.

Інших спадкоємців які б прийняли спадщину судом не встановлено.

Згідно довідки Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_4 був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . За цією адресою померлий був зареєстрований та проживав один /а.с. 43 на звороті/.

02.10.2019 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину успадкованого майна, а саме, земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,1039 га /а.с. 63 на звороті/.

Разом з тим, постановою приватного нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії від 02.10.2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на інше успадковане після смерті ОСОБА_4 майно, а саме: житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки площею 0,15 га та 0,25 га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 9/. Причину відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус обґрунтував тим, що надані документи про належність спадкового майна спадкодавцеві не відповідають вимогам, встановленим у ст. 46, ст. 47 Закону України «Про нотаріат».

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 N 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності.

Судом встановлено, що 01.02.1988 року на підставі рішення виконкому Новосвітлівської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області № 7 від 22.01.1988 року на ім`я ОСОБА_4 видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 10/.

01.02.1988 року за № 355 здійснено реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вищевказаний житловий будинок /а.с. 10 на звороті/.

Згідно рішення Новосвітлівської сільської ради від 10.09.2018 року № 68 змінено нумерацію житлових будинків та житловому будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_2 присвоєно адресу АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 /а.с. 11/.

Згідно довідки Веселинівської філії ММ БТІ від 05.08.2019 року власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 станом на 28.12.2012 року є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01.02.1988 року. Право власності зареєстровано Миколаївським МБТІ 01.02.1988 року за реєстром № 355. Самочинне будівництво відсутнє /а.с. 12/.

Стаття 100 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, жилий будинок.

Згідно ст. 101 ЦК УРСР в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Згідно п. 20 Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР на підставі рішення виконкому місцевої Ради депутатів трудящих про оформлення права власності на будинок (домоволодіння) власникові видається свідоцтво про це.

Згідно Інструкції до документів на підставі яких проводилась реєстрація будинків та домоволодінь відносилось свідоцтва про право власності на будинки (домоволодіння),

які видані виконкомами місцевих Рад депутатів трудящих або органами комунального господарства на підставі рішень виконкомів.

Таким чином, аналізуючи перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно вимог діючого на той час законодавства.

На підставі рішення Новосвітлівської сільської ради № 12 від 11.06.1993 року на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 2354, який було зареєстровано за № 247 /а.с. 17/. Згідно вказаного державного акту ОСОБА_4 у приватну власність передано земельну ділянку для забудови та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що розташована на території с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області.

На підставі рішення Новосвітлівської сільської ради № 12 від 11.06.1993 року на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 2355, який було зареєстровано за № 248 /а.с. 18/. Згідно вказаного державного акту ОСОБА_4 у приватну власність передано земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,15 га, що розташована на території с. Новосвітлівка Веселинівського району Миколаївської області.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-019 від 29.10.2019 ОСОБА_4 на підставі державного акта від 01.04.1996 серії МК № 2355 на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,1500 га з кадастровим номером :06:007:0019, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 19/.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-019 від 29.10.2019 ОСОБА_4 на підставі державного акта від 01.04.1996 серії МК № 2354 на праві приватної власності належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500 га з кадастровим номером :06:007:0018, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 20/.

Згідно ст. 14 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) та ст. 6 ЗК України від 18 грудня 1990 року (в редакції від 1993 року, чинних на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:ведення особистого підсобного господарства та будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка).

Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно.

Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу.

Відповідного до ст. 22, 23 ЗК України (в тій же редакції) право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, аналізуючи перевірені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності до вимог чинного на той час законодавства. Це його право було посвідчене державними актами на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 2355, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 248 та серії НОМЕР_2 № 2354, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 247. Право власності ОСОБА_4 на зазначені земельні ділянки ніким не оспорене та недійсним не визнане.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на житловий будинок та земельні ділянки, а позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті чоловіка у встановленому законом порядку та неможливість оформлення нею своїх спадкових прав у нотаріуса,зазначене право власності на спадкове майно повинно перейти до позивача, а тому суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та земельні ділянки.

На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 16, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України та ст.ст. 76, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :06:007:0018, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :06:007:0019, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду Миколаївської областіТустановський А.О.