ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/5094/19
Провадження 2/201/1309/2020
17 лютого 2020 року місто Дніпро
Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Федоріщева С.С.,
за участю секретаря судового засідання Максимової О.В.,
представника відповідача Кулик Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про визнання рішення протиправним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -
Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради про визнання рішення протиправним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
При розгляді даної справи встановлено, що 16 квітня 2019 року Комунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради на виконання Рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 19.03.2019 року №305 «Про вжиття заходів щодо усунення порушень Правил благоустрою території міста», демонтовано металевий гараж, належний ОСОБА_1 , розміщений в районі АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 . При цьому, відповідно до п.2 вказаного Рішення, відповідач був зобов`язаний, серед іншого, скласти акт, який мав бути підписаний його представниками, представниками інспекції з питань благоустрою Дніпровської міської ради та залученими особами, що були присутні під час цього заходу.
Під час демонтажу вказаного гаражу був присутній і позивач ОСОБА_1 , який надав в розпорядження суду зроблені ним фотознімки робіт з його демонтажу. Факт присутності при демонтажі вказаного гаража ОСОБА_1 не заперечує й відповідач, принаймні доказів, які б спростовували цей факт, в розпорядження суду він не надав. При цьому, стверджуючи, що акт демонтажу вказаного гаража складався, відповідач в розпорядження суду копію такого акту не надав, також як і не надав його копію позивачу ОСОБА_1 безпосередньо після його складання та в подальшому, доказів протилежного, суду не надано.
За таких умов, слід дійти висновку про те, що 16 квітня 2019 року Комунальним підприємством «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради було вилучено майно ОСОБА_1 без належного документального оформлення цього факту в частині письмового інформування останнього щодо обсягу вилученого майна, його опису із зазначенням родових ознак та індивідуальних характеристик шляхом вручення йому відповідного акту.
Відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Частинами 1 та 2 ст.310 ЦК України унормовано наступне:
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ч.7 ст.310 ЦК України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.
Втручання держави у право мирного володіння майном повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, останнє характеризуватися доступністю для заінтересованих осіб, чіткістю, а наслідки його застосування мають бути передбачуваними.
Якщо можливість втручання у право мирного володіння майном передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів чи штрафів.
Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.
В даному випадку, дії відповідача по демонтажу належного ОСОБА_1 гаражу та його вивезення на відповідну дільницю для зберігання, є тимчасовим позбавленням права даної особи вільно користуватися та розпоряджатися цим майном з метою припинення його протиправного використання власником.
Застосовуючи аналогію закону до цих правовідносин, суд доходить до висновку про те, що зазначені дії відповідача мають ознаки тимчасового вилучення майна, порядок якого регламентовано ст.168 КПК України.
Так, відповідно до ч.3 ст.168 КПК України, слідчий, прокурор, інша уповноважена службова особа під час затримання або обшуку і тимчасового вилучення майна або негайно після їх здійснення зобов`язана скласти відповідний протокол, копія якого надається особі, у якої вилучено майно, або її представнику.
Відсутність належного документального оформлення відповідачем факту вилучення майна ОСОБА_1 в частині письмового інформування останнього щодо обсягу вилученого майна, його опису із зазначенням родових ознак та індивідуальних характеристик шляхом вручення йому відповідного акту, має ознаки свавільного порушення його права на мирне володіння цим майном, на що суд вважає за необхідне відреагувати.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України, суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Окрема ухвала суду - це процесуальне судове рішення, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Отже, підставою для постановлення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення.
В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення (ч.5 ст.262 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що статтею 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для окремої ухвали.
На підставі викладеного, керуючись ст.262 ЦПК України, суд, -
Зобов`язати Комунальне підприємство «Управління контролю за благоустроєм міста» Дніпровської міської ради невідкладно надати ОСОБА_1 копію акту демонтажу належного йому металевого гаражу в районі будинку АДРЕСА_2 .
Про наслідки виконання даної окремої ухвали повідомити ОСОБА_1 та Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.
Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.
Суддя С.С. Федоріщев