Справа №489/2639/20
Провадження №2/489/1876/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок компенсації втрат на утримання майна

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив стягнути з відповідачки 4179 грн. 88 коп. в рахунок компенсації витрат на утримання майна. Мотивуючи свої вимоги тим, що він з відповідачкою перебував в зареєстрованому шлюбі з 15.03.2002 року. Шлюб між ними розірвано 12.09.2017 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва. За час перебування у шлюбних відносин, ним було придбано квартиру АДРЕСА_1 на підставі кредитної угоди № 121 від 27.08.2004, укладеної з Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву. Вказана квартира визнана об`єктом спільного майна подружжя та визнано право власності за ним та відповідачкою по 1/2 частки за кожним. Відповідачка у сплаті кредитних платежів по квартирі участі не приймала. Він постійно несе витрати по утриманню квартири, в тому числі весь цей час одноособово несе витрати по кредитним платежам.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей. 18 лютого 2020 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва задоволено позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме: визнано за кожним по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та право власності на автомобіль Пежо, державний номер НОМЕР_1 залишено за ОСОБА_1 , стягнувши з останнього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля. Зустрічних позовних заяв ОСОБА_1 не подавав, при поділі квартири вимог стосовно поділу кредитних зобов`язань не заявляв. Вказує, що шлюб між сторонами було розірвано 12.09.2017, а отже, 12.09.2020 спливає трирічний строк позовної давності поділу майна подружжя, а також кредитних зобов`язань. Позичальником за кредитним договором є ОСОБА_1 . Позивачем не надано доказів досудового врегулювання спору. Крім того, позивачем порушено принцип співмірності сплати витрат на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн. та судового збору 840 грн. 80 коп., що перевищує суму стягнення за позовом.

Ухвалою суду від 22.06.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2002 року, свідченням чого є свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 .

Шлюб між сторонами розірвано 12 вересня 2017 року, свідченням чого є рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.09.2017 року.

Між Миколаївським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сім`ї в особі директора Федорончука Василя Михайловича та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 121 від 27.08.2004 року, відповідно до якої Фонд від імені Держави надає позичальнику прямий (адресний) кредит у сумі 94397,00 грн. терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 80,77 кв. м. згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 19.08.2005 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2020 року, зокрема, визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частці квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Рішення суду набрало законної сили 20 березня 2020 року.

Згідно платіжних доручень, ОСОБА_1 сплачено кошти за кредитною угодою № 121 від 27.08.2004, а саме: страхові платежі на загальну суму 214,87 грн., кредитні платежі на загальну суму 7930,00 грн. (а.с. 15-21).

З тексту позовної заяви, вбачається, що фактично позивач просить поділити між ним та відповідачкою боргові зобов`язання, сплачені ним згідно кредитної угоди № 121 від 27.08.2004.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Власникові, відповідно до ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 322 цього Кодексу, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до п. 1.1 Кредитної угоди № 121 від 27.08.2004 (далі - Кредитна угода), Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву та сімї надає ОСОБА_1 прямий адресний (цільовий) кредит у сумі 94397,00 грн., терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

Згідно п. 1.2 Кредитної угоди, кредит надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 80,77 кв. м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.3 Кредитної угоди, протягом терміну, встановленого в п. 1.1 угоди, позичальник зобов`язується внести суму коштів, що визначається у розрахунку погашення кредиту до повного виконання зобов`язань за кредитною угодою на рахунок фонду в банку - анкеті МФ АТ "Кредит Банку (Україна)" № НОМЕР_3 з яким фонд уклав угоду про обслуговування кредиту.

Згідно п. 2.9 Кредитної угоди, погашення кредиту рівними частинами та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником, починаючи з дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) житло щокварталу (не пізніше останнього дня звітного кварталу).

Як вбачається в п. 4.2.2 Кредитної угоди, позичальник зобов`язується з дати реєстрації свідоцтва про право власності на збудоване (реконструйоване) житло протягом кожного кварталу, але не пізніше останнього дня звітного кварталу, сплачувати суму коштів, що визначені у розрахунку розміру щоквартальних платежів, на рахунок в банку - анкеті, вказаного в п. 1.3 до повного виконання зобов`язань за цією угодою.

Відповідно до п. 4.2.9 Кредитної угоди, позичальник зобов`язаний щорічно надавати фонду підтвердження укладення договору страхування заставленого майна.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2 ст. 509 ЦК).

Відповідно до положень частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 сплачено кошти за кредитною угодою № 121 від 27.08.2004, а саме: страхові платежі на загальну суму 214,87 грн., кредитні платежі на загальну суму 7930 грн. Всього ОСОБА_1 сплачено 8144,87 грн. (а.с. 15-21).

Таким чином, 1/2 частки сплачених платежів, які є борговим зобов`язанням становить 4072,43 грн.

Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, висловленими у справах № 6-486цс16 та № 6-539цс16.

Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно , внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї , адже сторони, зокрема відповідачка з спільним сином позивача проживала саме в квартирі, на придбання якої надавалися кредитні кошти.

Таким чином, праву на спільну сумісну власність на вказану квартиру у сторін кореспондується боргове зобов`язання повернення грошової суми, що позичалася на придбання цього нерухомого майна.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Позивач помилково зазначає, що ним сплачено за кредитне зобов`язання 8144,87 грн. та страхові платежі на суму 214,87 грн. на загальну суму 8359,74 грн., оскільки з наданих платіжних доручень, вбачається, що загальна сума сплачена позивачем за кредитною угодою № 121 та страхові платежі у розмірі 8144,87 грн. з розрахунку кредитні платежі - 7930 грн. + страхові платежі - 214, 87 грн.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів витрати на правничу допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження судових витрат, суду надані: ордер серії МК № 99613 від 25.05.2020; договір про надання правової допомоги № 99683 від 25.05.2020; розрахунок витрат на правову допомогу наданих адвокатом Куценко Ю.О. від 28.05.2020; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 69 від 25.05.2020 про сплату ОСОБА_1 гонорар адвокату ОСОБА_3 у сумі 3500 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок компенсації втрат на утримання майна задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення 1/2 частки погашених кредитних зобов`язань за Кредитною угодою № 121 від 27 серпня 2004 року за придбання квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 у розмірі 4072 грн. 43 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3500 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «30» грудня 2020 року.