Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (у подальшому перейменоване в ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490042949 відповідно до умов якої відповідач отримав кредит розмірі 16764,36 доларів США.

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного зобов`язання, 12.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 490042949-П відповідно до умов якого поручитель, у разі неналежного виконання кредитного зобов`язання, несе солідарну відповідальність перед Банком.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного зобов`язання, у відповідача перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 06.07.2016 року становить 2681,97 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 30,88 доларів США - заборгованість по відсотках.

За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно вищевказану суму кредитної заборгованості, а також судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, звернулися до суду із заявою про відмову у задоволенні позову та про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 12.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (у подальшому перейменоване в ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 490042949 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит розмірі 16764,36 доларів США (а.с. 4-9).

Процентна ставка за договором - 12% (номінальна), 14,91% (реальна) річних, а кінцевий строк погашення - 12.07.2013 року. Сторони погодили між собою графік погашення кредитної заборгованості, який визначений додатком № 1 до договору від 12.07.2007 року № 490042949 (а.с. 4).

З метою забезпечення належного виконання умов кредитного зобов`язання, 12.07.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 490042949-П, відповідно до умов якого поручитель, у разі неналежного виконання кредитного зобов`язання, несе солідарну відповідальність перед Банком. (а.с. 17).

Банк виконав свої кредитні зобов`язання у повному обсязі та належним чином, що підтверджено Випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 24).

Згідно з позицією банку у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ОСОБА_1 у нього перед Банком виникла заборгованість, яка станом на 06.07.2016 року становить 2681,97 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 30,88 доларів США - заборгованість по відсотках.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України та положеннями кредитного договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до абз. 3 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 14 роз`яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. (ч. 2 ст. 553 ЦК України)

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Проаналізувавши докази, надані сторонами, суд встановив наступні обставини.

У кредитного договору між ЗАТ «Альфа-Банк» (у подальшому перейменоване в ПАТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 від 12.07.2007 року № 490042949 є додаток № 1.

Зазначеним додатком до кредитного договору визначений графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.

Згідно з інформацією з додатку № 1 до кредитного договору позичальник отримує 16764,36 дол. США позики, яку має повернути разом з процентами за користування кредитом у розмірі 6825,06 дол. США, що в сукупності складає 23589,42 дол. США.

Крім цього, договором були передбачені інші супутні послуги банку, які в загальному підсумку склали абсолютне значення подорожчання кредиту у розмірі 8052,11 дол. США.

Тобто, позичальник мав віддати банку в сукупності 24 816,47 дол. США, включаючи суму позики, проценти за користування та всі інші супутні послуги.

Позичальник регулярно щомісячно здійснював платежі з метою виконання кредитного договору починаючи з серпня 2007 року та закінчуючи липнем 2016 року, що підтверджується квитанціями (а.с. 64-144) та розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 22-23).

Відповідно до розрахунку заборгованості, позичальникові нараховувалася пеня за порушення графіку погашення заборгованості, яка ним відразу оплачувалася.

Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом позичальник станом на 06.07.2016 року всього сплатив 24946,50 дол. США, що еквівалентно 619819,14 грн.

На момент отримання позики 16764,36 дол. США мали гривневий еквівалент у розмірі 84000,00 грн, що підтверджується самим кредитним договором від 12.07.2007 року № 490042949 (а.с. 4).

Отже, отримавши 12.07.2007 року 16764,36 дол. США (84000,00 грн) станом на липень 2016 року відповідач (боржник) віддав 24946,50 дол. США (619819,14 грн), що перевищує суму абсолютного значення подорожчання кредиту разом з тілом кредиту згідно з додатком № 1 до кредитного договору 24 816,47 дол. США на 130,03 дол. США, при цьому у розрахунку заборгованості за кредитом не враховані квитанції про сплату боргу від 09.07.2016 № 31837, від 16.07.2016 № 30210, від 30.07.2016 на 20 дол. США кожна.

Крім цього, згідно з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18), відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з умовами кредитного договору дата остаточного повернення кредиту - 12.07.2013 року.

Після цієї дати банк мав припинити нарахування відсотків, передбачених договором за користування кредитом і забезпечувати захист своїх прав та інтересів шляхом застосування статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В супереч зазначеній позиції Великої Палати Верховного Суду, банк продовжував нараховувати відсотки, передбачені договором за користування кредитом до липня 2016 року.

Частиною 2 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Ситуацію при якій банком надано позику в розмірі 16764,36 дол. США (84 000,00 грн), а повернуто 24946,50 дол. США (619 819,14 грн), плюс заявлені вимоги ще на 2712,85 дол. США не можна вважати такою, що відповідає частині 2 статті 509 ЦК України.

Ураховуючи все вищезазначене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 610, 612, 624, 1050 ЦК України, ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. В. Васильченко