Провадження № 2/760/2132/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

25 травня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 124 314, 50 гр.

Посилається в позові на те, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 26 грудня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3 000, 00 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При встановленні кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Відповідно до п.2.1.1.5.7 власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

За п.1.1.1.52 договору овердрафт - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

Формулярами та стандартними формами за умовами даної норми закону є Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговувалася відповідачка.

Заява відповідачки свідчить про те, що вона була повністю проінформована про умови кредитування, які були надані їй у письмовій формі.

Свідченням визнання умови відповідачкою є користування нею картковим рахунком та використання кредитних коштів.

При укладенні договору сторонами було визначено, що засобами доступу до карткового рахунку є кредитна картка клієнта та його фінансовий телефон, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п.1.1.1.16 договору, за допомогою яких відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування, визначене п. 1.1.1.25 договору.

Таким чином, відповідачці було забезпечено можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами: за допомогою карти та мобільного телефону, на який приходить динамічний / змінюваний / ОТП-пароль.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору станом на 31 жовтня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 369 796, 05 гр., яка складається з:

- 2 707, 09 гр. - заборгованості за кредитом;

- 360 488, 96 гр. - заборгованості по відсотках за користування кредитом;

- 6 600, 00 гр. - пені та комісії.

Звертаючись до суду позивач, скориставшись своїм правом, просить стягнути з відповідача частину заборгованості в розмірі 124 314, 50 гр., до якої входить:

- 2 707, 09 гр.- заборгованості за кредитом;

- 121 607, 41 гр.- заборгованості за відсотками за користування кредитом за період часу з 26 грудня 2011 року по 31 березня 2018 року.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 26 грудня 2019 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду 27 грудня 2019 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідачка отримала копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 17 січня 2020 року.

/ а. с. 50 /

Відповідачці був наданий строк для надання відзиву.

04 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідачки, в якому остання проти позову заперечує.

Зазначає, що 26 грудня 2011 року зверталась до банку за отриманням банківських послуг та заповнила анкету, в якій зазначила про намір отримати платіжну картку «Універсальна» та зазначила бажаний ліміт у сумі 3 000, 00 гр.

При зверненні до позивача 26 грудня 2011 року вона не ознайомлювалась та не погоджувалася з долученим до позовної заяви примірником Умов, на ньому відсутній її підпис, він не має дати та місяця складання або пред`явлення для ознайомлення. Позивачем не надано доказів того, що 26 грудня 2011 року додані до позовної заяви Умови та правила були саме в цій редакції, пам`ятку клієнта їй також не видавали, крім Анкети-Заяви інших документів не підписувала.

Вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також яку небудь іншу відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначає, що підписана нею Анкета-заява не містить чіткого зазначення банківських послуг, даною анкетою не встановлено розміру процентної ставки за користування кредитом, не встановлено її обов`язку щодо сплати процентів за кредитом, не вказано номеру платіжної карти, вона не погоджувала із позивачем розмір процентної ставки 30%, тому вважає розрахунок заборгованості, наданий при зверненні до суду таким, що не відповідає дійсним взаємовідносинам, які склалися з позивачем.

Розрахунок заборгованості не є тим документом, який підтверджує наявність або відсутність коштів на рахунку особи та факт проведення певних фінансових операцій.

Позивачем не надано доказів відкриття на її ім`я рахунку, виписки по ньому, який і мав би підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Вважає, що Тарифи, надані позивачем, не могли бути складовою договору, укладеного у грудні 2011 року, оскільки а ні у Анкеті-Заяві, а ні у позові не вказано яку саме картку видав позивач.

Крім того, зазначила, що відповідно до наданого позивачем розрахунку останнє поповнення картки було здійснено 24 лютого 2014 року на суму 200, 00 гр., а до суду позивач звернувся 29 листопада 2019 року,тобто з пропуском встановленого ст.ст.257, 258 ЦК України строку, що є підставою для відмови в позові.

Зважаючи на викладене, просить відмовити у задоволенні позову.

18 травня 2020 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому останній зазначає, що відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті www.privatbank.ua, ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг.

Тобто Правила та Умови с публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам.

Відповідачкою було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши яку, погодилася з даними умовами, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжних картках, розташованими на сайті

Вважає, що сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті банку.

Відсутність підпису відповідачки в Умовах, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згідна з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що умови укладені поза межами договору та є недопустимими доказами.

Випискою з карткового рахунку підтверджується, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Це підтверджує ту обставину, що відповідачка була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, користуючись банківською картою, виконувала їх.

Що стосується строку позовної давності, зазначив, що п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки був збільшений до 50 років.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки, яка діє до останнього календарного дня вказаного місяця.

Строк перевипущеної картки до останнього дня листопада 2015 року, банк звернувся до суду 22 грудня 2019 року, тобто з дотримання обумовленого сторонами строку.

Виходячи з того , що на даний час відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, просить задовольнити позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 26 грудня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 3 000, 00 гр. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

З Анкети-заяви вбачається, що при її підписанні відповідачка виявила бажання отримати платіжну картку кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 3 000, 00 гр.

/ а. с. 9 /

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що в зв`язку з порушенням відповідачкою зобов`язань за умовами договору, виникла заборгованість, яка складається з:

- 2 707, 09 гр. - заборгованості за кредитом;

- 360 488, 96 гр. - заборгованості по відсотках за користування кредитом;

- 6 600, 00 гр. - пені та комісії.

Звертаючись до суду позивач, скориставшись своїм правом, просить стягнути з відповідачки частину заборгованості в розмірі 124 314, 50 гр., до якої входить:

- 2 707, 09 гр.- заборгованості за кредитом;

- 121 607, 41 гр.- заборгованості за відсотками за користування кредитом за період часу з 26 грудня 2011 року по 31 березня 2018 року.

Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком,а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

За змістом статей 633, 634 ЦК України другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як зазначено вище, договір між сторонами був укладений у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

В її змісті процентна ставка за користування кредитом не зазначена і така графа самим бланком даного документа не передбачена .

З наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в ПриватБанку, вбачається, що вони є внутрішніми документами банку і відповідачем, як позичальником, не підписані.

Суд вважає, що надана позивачем роздруківка вказаних документів із сайту банку, не дає можливості ідентифікувати дані документи та їх редакцію станом на момент укладення договору, а тому не є достатніми для висновку про їх достатність для висновку про стягнення з відповідача процентів та штрафів, зазначених у Анкеті.

/ а.с. 11 - 34 /

Це ж підтверджується правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 / провадження № 14-131цс19 / і не спростовано позивачем при зверненні до суду.

Верховний Суд при цьому зазначив, що норми ст.634 ЦК України при вирішенні такого спору застосовуватися не можуть, оскільки при зверненні до суду позивач не надав будь-яких доказів, які б свідчили про те, що саме долучені до позову Умови та правила надання банківських послуг, якими обґрунтовуються вимоги позивача з посиланням на дану норму закону, які розміщені на офіційному сайті позивача,діяли при укладенні договору з відповідачем.

Виходячи з цього та викладеного вище, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Суд вважає, що надані позивачем Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, не підписані позичальником, а також підписана ним Анкета-заява позичальника, яка є єдиним свідченням прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору, не можуть вважатися складовою кредитного договору в розумінні вимог Цивільного кодексу України.

За таких обставин надані документи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 грудня 2011 року, шляхом підписання Анкети-заяви.

Відповідно до ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Суд вважає, що надані позивачем при зверненні до суду докази укладення договору не дають суду підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

З точки зору ч.1 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем банківських послуг позивача.

Конституційний Суд України в рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96В « Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 1 1липня 2013 року у справі № 112/2013 року зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Виходячи з цих обставин та викладеного вище, суд вважає, що вимоги ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині повідомлення відповідачки, як споживача, про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, при укладенні кредитного договору з відповідачкою, позивачем дотримані не були.

Крім того, укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить ні строку дії такого договору, ні строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов договору в частині повернення кредитних коштів, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині та наявності у нього права захистити своє порушене право шляхом зобов`язання відповідачки, як боржника, виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

В той же час, враховуючи відзив на позов та відповідь позивача на відзив у частині заявленого відповідачкою строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З точки зору ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачка зазначає, що останнє поповнення картки нею здійснювалося 24 лютого 2014 року.

Позивач у відповіді на відзив вказаних обставин не спростовував.

В пункті 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, який у відзиві зазначений як пункт укладеного з відповідачкою договору, зазначено, що строк позовної давності за кредитним договором щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди становить 50 років.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Як зазначено в ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами

Звертаючись до суду, позивач не надав доказів ознайомлення відповідачки з вказаними Умовами та встановлення строку позовної давності тривалістю 50 років.

В свою чергу підписана відповідачем Анкета-заява такої обізнаності відповідачки також не містить.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, відсутність підпису позичальника про ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі в частині збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про відмову в позові з цих підстав.

Керуючись ст.ст. 3,6,15,16,207, 25, 259, 267, 509, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1048,1054, 1056-1 ЦК України, Законом України « Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л .А. Шереметьєва