справа № 760/7965/19
провадження № 22-ц/824/2459/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2020 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 27 червня 2019 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Приватне акціонерне товариство «Трест «Київміськбуд-2» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Указував, що будівля за адресою: АДРЕСА_1 , була побудована у 1953 році та на даний час перебуває у незадовільному технічному стані, комунікації будинку застарілі та не можуть експлуатуватися без проведення капітального ремонту або реконструкції, оскільки технічний стан конструкції відноситься до ІІІ категорії технічного стану (непридатний до нормальної експлуатації) та IV категорії технічного стану (аварійний).

Позивач вказував, що законодавством України чітко встановлено, що використовувати як жиле можливо виключно приміщення, що відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам. Таким чином, приміщення, яке не відповідає встановленим санітарним та технічним вимогам, є нежилим і не може використовуватися для проживання людей.

Посилався на те, що з метою захисту життя та здоров`я людей, а також запобігання можливого руйнування будівлі, враховуючи невідповідність будівлі гуртожитку технічним показникам, непридатність будинку для проживання та заборону експлуатації будівлі в аварійному стані, приписами ДСТУ-Н Б В.1.2-18:2016, ним, як власником будівлі, було прийнято рішення про проведення комплексу заходів, пов`язаних із відселенням мешканців з непридатного для проживання (аварійного) гуртожитку та проведенням його реконструкції.

Зазначав, що 20 серпня 2018 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд - 2» прийнято рішення про виведення будівлі з експлуатації та частково від`єднало від комунікацій. За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всім мешканцям гуртожитку було запропоновано переселитися у відремонтовані та підготовлені для проживання кімнати в іншому гуртожитку, що також належить ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Солом`янського районного суду міста Київ від 27 червня 2019 року позов Приватного акціонерного товариства "Трест "Київміськбуд-2" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення, задоволено.

Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_2 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із указаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд першої інстанції неправильно встановив обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильної оцінки доказів, неправильно визначив відповідно до встановлених обставин правовідносини, та неправильно застосував норми матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкцію не може бути підставою для виселення відповідачів та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав передбачених статтею 132 ЖК Україні, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення, у зв`язку з капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК України.

Вказувала, що надані позивачем письмові докази не дозволяють об`єктивно встановити фактичні обставини справи, а саме - аварійний стан будинку.

Зазначала, що санітарно-гігієнічний стан та технічний стан житлового приміщення щодо придатності проживання людей у судовому порядку не підтверджений.

Посилалася на те, що відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №21 від 03 лютого 2009 року «Про затвердження СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 «Житлові будинки. Правила фізичного зносу житлових будинків» житлові будинки визнаються непридатними для проживання коли його фізичний знос сягає 81%, проте позивачем не надано доказів про ступінь зношеності будівлі у розмірі 81%.

Вказувала на те, що позивач мав внести до виконавчого органу відповідної Ради - Київської міської Ради - Київської міської державної адміністрації пропозицію щодо знесення або реконструкції будинку, а останнім мало бути прийнято рішення про використання непридатного для проживання будинку або його знесення. Однак жодних пропозицій від ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» до Київської міської Ради не надходило.

Зазначала, що судом першої інстанції при вирішенні справи не застосовані положення Конституції України, статей 8, 20 Загальної Декларації прав людини, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

25 жовтня 2019 року до Київського апеляційного суду від Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» Мазепи Н.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

15 січня 2020 року до Київського апеляційного суду від Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» Мазепи Н.М. надійшли письмові пояснення.

27 січня 2020 року до Київського апеляційного суду від Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» Мазепи Н.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28 січня 2020 року у судовому засіданні колегія суддів задовольнила клопотання Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» Мазепи Н.М. про відкладення розгляду справи та відклала розгляд справи до 04 лютого 2020 року.

28 січня 2020 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

04 лютого 2020 року до Київського апеляційного суду від Генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» Мазепи Н.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, просили апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

ОСОБА_2 та представник ПрАТ «Трест «Київміськбуд» у судове засідання не з`явились, однак звернулись до апеляційного суду із клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності, а тому, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися у судове засідання на підставі частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що дії позивача, як власника аварійного житла, направлені на створення та забезпечення безпечних умов для проживання мешканців гуртожитку, непридатного для проживання та його реконструкції, захисту життя та здоров`я людей, запобігання можливого руйнування будівлі, не є порушенням прав відповідачів, як мешканців гуртожитку, а дії по виселенню відповідачів з цією метою, в контексті статті 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, є виправданими та відповідають вимогам закону.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» є власником гуртожитку по АДРЕСА_1 , побудованого у 1953 році, що підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок від 18 вересня 1998 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Позивач зазначав, що у вказаному гуртожитку у кімнаті № НОМЕР_2 проживають відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до акту огляду приміщення гуртожитку по АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 року, проведеного відповідно до наказу ПрАТ «ТРЕСТ «КИЇВМІСЬКБУД-2» від 06 квітня 2017 року, на момент проведення обстеження будинок мав значні пошкодження: вертикальні та похилі тріщини довжиною 0,8-1,8 метра і шириною розкриття від 1 до 10 мм, розташовані під віконними прорізами 1, 2, 3 та 4-го поверхів; руйнування захисного шару бетону і оголення, корозія арматури несучих конструкцій залізобетонних балконних балок; відколювання і обвалення окремих частин декоративних бетонних елементів, що обрамляють пілястри.

У приміщеннях загального користування (коридори, туалети, умивальники, кухні, сходові клітини зафіксовані такі пошкодження: замокання, висоли, грибок, здуття штукатурки зовнішньої поверхні стін, корозія бетонних плит і балок перекриття.

При обстеженні внутрішніх приміщень загального користування зафіксовані значні пошкодження - корозійна поразка і руйнування металу внутрішніх водопровідних і каналізаційних мереж, розташованих в туалетах, кухнях, умивальних кімнатах на 1-4 му поверхах.

З даних технічного паспорту на квартирний (багатоповерховий) житловий будинок АДРЕСА_1 від 27 грудня 2018 року, виготовленого ФОП ОСОБА_4 вбачається, що процент зносу будинку становить 81% .

Значні пошкодження технічного стану будинку зафіксовані у висновку науково-виробничого підприємства «БУДКОНСТРУКЦІЯ» від 07 вересня 2011 року та у ньому зазначено, що загальний аналіз результатів виконаного дослідження будівельних конструкцій оцінює технічний стан будівлі як непридатний для нормальної експлуатації, потребуючи відновлювальних заходів у вигляді капітального ремонту.

Науково-технічним звітом з обстеження, визначення технічного стану конструкції та дослідження інженерно-геологічних умов в основі фундаментів будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 від 26 червня 2018 року встановлено, що в обстеженій частині будівлі наявні наступні ділянки та конструкції категорій технічного стану: 3 категорія - непридатні до нормальної експлуатації; 4 категорія - аварійні. При цьому відмічено «місцевий характер» ділянок конструкцій у 4 категорії технічного стану.

Актом санітарно-епідеміологічного обстеження об`єкта міста Київ Головного управління Держпродспоживслужби в місті Києві від 30 листопада 2018 року №4904-4 встановлено, що: приміщення будівлі не забезпечені гарячим водопостачанням та опаленням; санітарно-гігієнічний стан приміщень загального користування незадовільний.

Наказом ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» від 01 червня 2018 року №40 «Про комплекс заходів у зв`язку з необхідністю проведення реконструкції гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в зв`язку із незадовільним технічним станом будівлі гуртожитку та необхідністю проведення реконструкції вказаної будівлі вирішено організувати повідомлення мешканців гуртожитку про виведення будівлі з експлуатації з 17 серпня 2018 року та необхідність звільнення кімнат до 16 серпня 2018 року: розробити комплекс заходів, пов`язаних з виведенням будівлі з експлуатації з 17 серпня 2018 року та відключенням будівлі від зовнішніх інженерних мереж.

20 серпня 2018 року ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» видано наказ №53 щодо виведення з експлуатації будівлі гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

За два місяці до виведення будівлі з експлуатації, починаючи з червня 2018 року, всіх мешканців гуртожитку, в тому числі відповідач ОСОБА_1 від 06 червня 2018 року №0567 та повторно від 23 липня 2018 року №0709 повідомлено про реконструкцію гуртожитку та відключення з 17 серпня 2018 року від зовнішніх мереж електропостачання, газопостачання, теплопостачання, водопостачання, водовід-ведення та виведення з експлуатації.

Як вбачається з акта від 06 червня 2018 року № 0567 ОСОБА_1 отримала 12 червня 2018 року повідомлення від 06 червня 2018 року №0559, однак розписатися на примірнику ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» відмовилася.

Листами від 14 вересня 2018 року №0883, від 08 листопада 2018 року №1122, від 20 листопада 2018 року №1192, від 04 січня 2019 року №0025 ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» пропонував відповідачу ОСОБА_1 переселитися до гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_2 у підготовлену та відремонтовану кімнату №53/2.

З акта, складеного генеральним директором ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», заступником генерального директора ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» та начальником відділу з обслуговування будинків місто Київ, вул. Польова, 19/8 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася від отримання повідомлення про переселення від 08 листопада 2018 року №1122 .

Листом від 23 листопада 2018 року ОСОБА_1 повідомила позивача про відмову від переселення у запропоноване житло.

Департаментом з питань архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» видано повідомлення про початок виконання підготовчих робіт із реконструкції гуртожитку №073/09/01-1610/2 від 16 жовтня 2018 року, а також контрольну картку № НОМЕР_1 на тимчасове порушення благоустрою та його відновлення в зв`язку з встановленням тимчасової огорожі на період виконання підготовчих робіт з реконструкції гуртожитку.

З листа ПАТ «Київгаз» від 26 листопада 2018 року №3182/09 вбачається, що у цьому підприємстві відсутні документи щодо визнання в установленому чинним законодавством порядку аварійного стану газорозподільної системи в гуртожитку та щодо визнання в установленому чинним законодавством порядку гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей.

Листом від 24 січня 2019 року №00116 Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація були повідомлені позивачем про визнання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим). У цьому листі позивач просив адресатів визначити доцільність додаткового визнання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим).

Як вбачається з листа КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» від 04 лютого 2019 року балансоутримувач гуртожитку по АДРЕСА_1 повідомив КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО», що будівля за вищевказаною адресою перебуває в аварійному стані, тому ухвалено рішення про виведення будівлі гуртожитку з експлуатації, у зв`язку з цим договір на постачання теплової енергії до гуртожитку укладено не було.

Будь-яких інших документів щодо визнання гуртожитку у встановленому чинним законодавством порядку таким, що перебуває в аварійному стані ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» не надано.

Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) листом від 19 лютого 2019 року №056/920-3940 повідомив позивачу, що АДРЕСА_1 як власник будівлі самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у справі є виселення відповідачів з приміщення гуртожитку з наданням іншого житлового приміщення в порядку статті 132 ЖК України.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Питання правових підстав вселення, користування та виселення з гуртожитків врегульовано статтею 132 ЖК України, а також положеннями спеціального Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VI.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Дія цього Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 01 грудня 1991 року) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організацій, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи управлінні, чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації колишніх державних та комунальних підприємств, у тому числі тих, яким ці гуртожитки були передані до статутних капіталів чи фондів або були відчужені в інший спосіб, крім організацій, створених органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їхніх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, якщо такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання у таких гуртожитках до вирішення їхньої житлової проблеми щодо забезпечення їх житлом.

Системний аналіз наведених положень Закону дає підстави для висновку про те, що на спірні правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», оскільки гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2», увійшов до статутного фонду ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» в порядку приватизації, що не заперечується позивачем.

Статтею 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначено, що забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, які були на правових підставах вселені в гуртожиток і фактично проживають у гуртожитку, без попереднього надання їм (їхнім сім`ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У тому числі забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, стосовно яких триває спір щодо підстав їх вселення у гуртожиток та/або підстав їх фактичного проживання у гуртожитку, до вирішення спору в досудовому або судовому порядку відповідно до статей 25 і 26 цього Закону. Виселення, переселення чи відселення громадян з гуртожитків відповідно до цього Закону допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей, на підставі рішення, прийнятого відповідно до частини першої статті 20 цього Закону.

За правилом статті 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» рішення про визнання гуртожитку аварійним чи непридатним для проживання людей приймається виконавчим органом відповідної місцевої ради на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини) з наступним затвердженням сесією цієї ради. Усім мешканцям гуртожитку, визнаного аварійним чи непридатним для проживання людей, у порядку, зазначеному частиною першою цієї статті, терміново надається інше, придатне для тимчасового проживання людей житло тим органом місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади, на території якої розміщено такий гуртожиток.

Таким чином, відповідно до наведених положень Закону переселення чи відселення громадян з гуртожитків допускається лише у випадку визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані або у стані, непридатному для проживання людей.

Єдиною належною та допустимою підставою віднесення зазначеного будинку до такого, що перебуває в аварійному стані, може бути рішення виконавчого органу відповідної місцевої ради, прийнятого на підставі обстеження в установленому чинним законодавством порядку стану гуртожитку (цілісного майнового комплексу чи його відокремленої частини), з наступним затвердженням сесією цієї ради.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем не надано, а судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено існування відповідного рішення про визнання гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 таким, що перебуває в аварійному стані або в стані, непридатному для проживання людей.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що направлення ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2» листа у січні 2019 року про визнання жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам і є непридатним для проживання (нежилим), та відповідь на нього Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), відповідно до якої повідомлено, що позивач, як власник будівлі, самостійно приймає рішення щодо придатності такої будівлі до нормальної експлуатації, не є допустимим доказом визнання приміщення зазначеного гуртожитку непридатним для проживання чи аварійним, що могло б бути підставою для виселення відповідачів з наданням іншого житлового приміщення з укладенням нового договору найму, видачі ордера на інше житлове приміщення на постійній основі.

При цьому, судом першої інстанції не враховано, що Департаментом будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради у зазначеній відповіді одночасно роз`яснено позивачу, що він не позбавлений права на звернення до виконавчого органу Київської міської ради з документами, визначеними Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 26 квітня 1984 року №189 (далі - Положення), з метою встановлення спірного будинку гуртожитку відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання.

Особливі гарантії забезпечення та реалізації прав мешканців гуртожитків підлягають реалізації з дотриманням Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», що є спеціальним під час визначення належного правового регулювання таких відносин.

Одночасно, колегією суддів враховано, що такі спеціальні норми не перебувають у протиріччі із загальними правилами житлового законодавства у разі визнання гуртожитку таким, що перебуває в аварійному стані.

Так, згідно із частиною 5 статті 132 ЖК України особи, які проживають у гуртожитках, виселяються, також, у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а, також, якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому, виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.

Відповідно до Положення обстеження стану жилих будинків провадиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження жилих будинків залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Якщо експлуатація будинків відомчого або громадського житлового фонду здійснюється безпосередньо відповідним підприємством, установою, організацією, то обстеження цих будинків за клопотанням такого підприємства, установи, організації здійснюється житлово-експлуатаційною організацією, визначеною виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів. У разі ж неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту вноситься до виконкому районної, міської, районної у місті Ради пропозиція про визнання жилого будинку таким, що не відповідає зазначеним вимогам і є непридатним для поживання.

Згідно із пунктом 5 Положення якщо під час обстеження стану жилих будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень), яку можливо і доцільно усунути шляхом проведення капітального ремонту, житлово-експлуатаційна організація вирішує в установленому порядку питання про проведення такого ремонту. У разі неможливості або недоцільності проведення капітального ремонту житлово-експлуатаційна організація вносить до виконкому районної, міської, районної у місті Ради народних депутатів пропозицію про визнання жилого будинку (жилого приміщення) таким, що не відповідає вказаним вимогам і є непридатним для проживання. При цьому, додаються такі документи: а) акт обстеження стану жилого будинку з відповідним висновком; б) технічний паспорт жилого будинку з даними про його фізичну зношеність; в) висновок проектної або науково-дослідної організації (при необхідності) щодо технічного стану жилого будинку (жилого приміщення) та про неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту будинку (жилого приміщення); г) висновок органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби щодо відповідності жилого будинку (жилого приміщення) санітарним вимогам.

Відповідно до пунктів 6, 7 Положення виконавчим комітетом відповідної Ради призначається спеціальна комісія у складі визначеного зазначеним Положенням спеціалістів.

При обстеженні громадського або відомчого житлового фонду до складу такої комісії, також, включається представник органу, який здійснює управління відповідним фондом.

Після проведення дій, визначених Положенням, при визнанні жилого приміщення непридатним для проживання комісія вносить місцевій раді пропозицію з проектом відповідного рішення.

Згідно з пунктом 8 Положення виконавчий орган місцевої Ради розглядає подані комісією матеріали і приймає рішення щодо непридатності жилого будинку для проживання та вносить до виконавчого комітету обласної, міської Ради народних депутатів про використання цього будинку в інших цілях або про знесення будинку. Під час вирішення питання щодо жилого будинку відомчого або громадського жилого фонду пропозиція погоджується з відповідним підприємством.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не врахував, що незадовільний стан будівлі гуртожитку та неможливість його експлуатації без проведення капітального ремонту або реконструкції не може бути підставою для виселення відповідачів та переселення до кімнати в іншому гуртожитку з підстав, передбачених статтею 132 ЖК України, оскільки питання переселення мешканців гуртожитків в інше приміщення, у зв`язку з капітальним ремонтом будинку врегульовано статтею 101 ЖК України.

Відповідно до статті 101 ЖК України при проведенні капітального ремонту жилого будинку державного або громадського житлового фонду, коли ремонт не може бути проведено без виселення наймача, наймодавець зобов`язаний надати наймачеві та членам його сім`ї на час проведення капітального ремонту інше жиле приміщення, не розриваючи при цьому, договору найму на ремонтоване приміщення. У разі відмовлення наймача від переселення в інше жиле приміщення наймодавець може вимагати переселення його в судовому порядку. Жиле приміщення, надаване на час капітального ремонту, має знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Після закінчення капітального ремонту і прийняття будинку державною комісією наймач вселяється у жиле приміщення, яке він раніше займав. Видатки наймача по переселенню, викликаному капітальним ремонтом жилого будинку, відшкодовуються наймодавцем. У період проживання наймача, в зв`язку з капітальним ремонтом в іншому жилому приміщенні він вносить квартирну плату лише за приміщення, надане йому на час ремонту. Замість надання жилого приміщення на час проведення капітального ремонту жилого будинку наймачеві та членам його сім`ї за їх згодою та згодою наймодавця може бути надано в постійне користування інше благоустроєне жиле приміщення.

Водночас, позивач з такими позовними вимогами не звертався, а звернувся з позовом на підставі статті 132 ЖК України, проте не дотримався установленого законом порядку для визнання приміщення непридатним для проживання з подальшою зміною його статусу та переведення в нежитловий фонд.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для виселення відповідачів на підставі частини п`ятої статті 132 ЖК України.

А, отже, виселення відповідачів відбулось із порушенням вимог та обмежень, встановлених статтями 19, 20 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та положень статті 132 ЖК України.

Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №760/6275/19, від 18 грудня 2019 року у справі №760/7956/19, від 19 грудня 2019 року у справі №760/7471/19.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі мають спростувати наявність підстав для реконструкції, аварійності гуртожитку та, відповідно, підстав виселення, є помилковим, оскільки прийняття рішення стосовно непридатності житлового будинку (житлового приміщення) для проживання (в тому числі у зв`язку з аварійним станом конструктивних елементів) є компетенцією виконавчого органу місцевої ради, відсутність такого рішення свідчить про порушення порядку встановлення відповідності будівлі гуртожитку санітарним та технічним вимогам, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також, практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року).

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

А відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з пунктом 2 частиною 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову ПрАТ «Трест «Київміськбуд-2».

Згідно із частинами 1 та 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ПрАТ «Трест «Київміськбцд-2» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2881,50 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384, 439 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Київ від 27 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про виселення з наданням іншого житлового приміщення відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Трест «Київміськбуд-2», місцезнаходження: місто Київ, вул. Народного ополчення, 26-А, на користь ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків 67903989 судові витрати у розмірі 2881 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба