Справа № 943/157/20 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.ю
Провадження № 22-ц/811/1970/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Буського районного суду Львівської області від 08 травня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и л а:

29.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 08 травня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі вказаного судового наказу.

Ухвалу суду оскаржила заявник ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права і задовольнити її заяву про видачу судового наказу.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що суд відмовив у видачі судового наказу з підстави, яка взагалі не передбачена нормами Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, зазначена у п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України, тому, відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 цього Кодексу, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.12.2020 року, є дата складення повного судового рішення 28.12.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

За частиною 3 статті 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Так, зокрема, пунктом 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до статті 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За загальним правилом територіальної підсудності справ, яке міститься в частині першій статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 28 ЦПК України визначено випадки альтернативної підсудності справ за вибором позивача.

Так, зокрема, відповідно до частини першої статті 28 ЦПК України, позови про стягнення аліментів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені статтею 163 ЦПК України, а саме:

1. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

2. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

3. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною п`ятою статті 163 ЦПК України передбачено, що заявник має право відкликати заяву про видачу судового наказу до її розгляду судом.

Підстави для відмови у видачі судового наказу визначені статтею 165 ЦПК України.

Так, зокрема, відповідно до ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу (п.1); заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу (п.3); із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п.8); заяву подано з порушенням правил підсудності (п.9).

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

При цьому, суд посилався на те, що боржник в добровільному порядку сплачує аліменти на дітей в розмірі 1/3 частини його грошового забезпечення, шляхом перерахування коштів на відкритий заявником рахунок.

Однак, із вказаним висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки таких вимог до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, стаття 163 ЦПК України не містить.

Разом з тим, наявна інша підстава для відмови у видачі судового наказу, а саме: заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів подано з порушенням правил підсудності (п.9 ч.1 ст.165 ЦПК), оскільки зареєстрованим місцем проживання як заявника, так і боржника є: АДРЕСА_1 (а.с.3-4, 6, 15), що територіально відноситься до підсудності справи Золочівському районному суду Львівської області.

Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив заявнику у видачі судового наказу, однак, неправильно визначив підставу для такої відмови, а тому мотивувальну частину ухвали суду необхідно змінити, вказавши, що підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу є підстава, яка передбачена пунктом 9 частини першої статті 165 ЦПК України, а саме: подання заяви з порушенням правил підсудності.

Відповідно до вимог статті 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, ч.4, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Буського районного суду Львівської області від 08 травня 2020 року змінити, вказавши в мотивувальній частині ухвали, що підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу є підстава, яка передбачена пунктом 9 частини першої статті 165 ЦПК України, а саме: подання заяви з порушенням правил підсудності.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.