"16" листопада 2020 р.
Справа №642/2852/20
Провадження№2/642/1089/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року м. Харків

Ленінський районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Гримайло А.М,

за участю секретаря Самотой В.С.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, приватний виконавець Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві позивач просить суд визнати виконавчий напис №813 від 02.03.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І., таким, що не підлягає виконанню.

При цьому посилається на те, що відповідач подав неправдиві відомості нотаріусу задля штучної зміни виконавчого округу, під час вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріус порушив порядок вчинення виконавчого напису, не направивши позивачу вимогу, не врахувала та не перевірила факт безспірності заборгованості, не зазначила у написі жодного документа, що підтверджує суму безспірної заборгованості і документів, що підтверджують факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язань, чи факт прострочення зобов`язань, виконавчий напис було вчинено поза трирічний строк з дати виникнення у відповідача права вимоги. Також зазначила, що вчинення виконавчих написів на кредитних договорах не вбачається за можливе, через скасування судом постанови КМУ № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Просив позов задовольнити, визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути судові витрати, надав орієнтовний розрахунок на стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що у Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на час вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною виконавчого напису № 813 від 2 березня 2020 року, існувало реальне право на стягнення, що заборгованість або інша відповідальність боржника є безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документами передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року N 1172 иа вважає, що при вчиненні виконавчого напису № 813 від 2 березня 2020 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомоловой Дарії Ігорівни були усі підстави вважати безспірною заборгованість за Договором кредиту № Ск-1168-009778/6-2008 від 2 червня 2008 року, укладеному між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , відтак, вказану нотаріальну дію приватним нотаріусом вчинено з дотримання вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат", п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5.

03.08.2020 року позивач надав відповідь на відзив, де зазначив, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, який затверджено постановою КМУ від 29.06.99 N 1172 та цим посиланням відповідач підтвердив той факт, що нотаріус може виносити виконавчі написи лише на тих документах, що вказані у вищезазначеному Переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса. Вказав, що якщо відкрити останню редакцію Переліку, то п. 2 з тексту не було виключено. Це пояснюється тим, що у своїй постанові від 22.02.2017 у справі 826/20084/14, суддівська колегія зобов`язала КМУ опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України N 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Оскільки зазначені дії було зроблено Кабінетом Міністрів України, то вносити зміни до Переліку не потрібно, але це не виключає того факту, що п. 2 Переліку не підлягає застосуванню, а тому, приватний нотаріус Богомолова Д. І. не мала права виносити оскаржуваний напис нотаріуса.

Заперечення на відповідь на відзив відповідача до суду не надходило.

10 червня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року задоволено заяву про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим провадженням ВП №61679637 від 31.03.2020 року, відкритим приватним виконавцем Клименко Романом Васильовичем на підставі виконавчого напису №813 від 02.03.2020, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомолової Д.І. про звернення стягнення, до розгляду по суті справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт-Капітал», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дар`я Ігорівна, приватний виконавець Клименко Роман Васильович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

22.07.2019 судом постановлено ухвалу про витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богомолової Д. І. документи, на підставі яких було вчинено нотаріальну дію вчинення виконавчого напису від 02.03.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 813, а також копію сторінок з реєстру нотаріальних дій, які містять інформацію про час та факт вчинення нотаріальної дії нотаріусом.

На виконання ухвали суду про витребування доказів, 12.08.2019 приватним нотаріусом Богомоловою Д. І. надано до суду витребувані документи.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причин неявки суду не повідомив.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович до суду з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив.

Приватний нотаріус Богомолова Д. І. до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне.

02.03.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною було вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 813 про звернення стягнення на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, за кредитним договором № Ск-1168-009778/6-2008 від 02.06.2008 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

На підставі вищевказаного нотаріального напису № 813 від 02.03.2020 року приватним виконавцем, ОСОБА_2 було відкрито виконавче провадження № 61679637, де Боржником є ОСОБА_1 , а Стягувачем - ТОВ "Вердикт Капітал".

Згідно зі ст. 18 ЦК України та ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вчинення виконавчих написів врегульовано також і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ від 22.02.2012 N 296/5 (глава 16 Порядку).

Таким чином, виконавчий напис це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на підставі документів, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника.

Відповідно до п. 3.2 глави 16 розділу II цього Порядку, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29.06.99 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно з п. 3.5 глави 16 розділу II цього Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Доказом такої безспірності може бути лист, акт чи інший письмовий документ, з якого вбачається, що особа, відносно якої вчиняється виконавчий напис, визнає конкретну суму за конкретним зобов`язанням.

Проте, письмових доказів, які б підтверджували те, що позивач ОСОБА_1 визнає заборгованість перед відповідачем у сумі 25 301, 96 грн. суду не надано. Позивачем факт узгодження суми заборгованості з відповідачем, на підставі якого мав бути складений виконавчий напис нотаріусом, заперечується.

З урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у Стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

З огляду на це, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не має обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» належить встановити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 05.07.2017 у справі N 6-887цс17), яку суд враховує відповідно до ст. 263 ЦПК України.

Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про те, що при вчиненні спірного напису нотаріус не переконався належним чином у безпечності вимог, що підлягають стягненню за цим написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив вказані норми матеріального права. Та обставина, що позивач не повідомила нотаріуса про наявність вказаних обставин, не є підставою вважати, що розмір заборгованості між сторонами є безспірним. Таким чином, заборгованість перед відповідачем за кредитним договором є спірною тому відповідач повинен був звертати стягнення виключно у судовому порядку, а нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис.

Надані до суду приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д. І. документи, на виконання ухвали суду від 22.07.2019 про витребування доказів, судом не приймаються, оскільки суду були надані документи та копія виконавчого напису за реєстровим номером № 812 в той час, як Позивач звернувся із позовом щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за реєстровим номером № 813. Тобто нотаріусом не надано належних та допустимих доказів того, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено на законних підставах.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до п. 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються, зокрема засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання;

Проте, ані відповідач, ані приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Богомолова Дарія Ігорівна, не надали доказів вручення позивачу відповідної вимоги, а тому відсутні підстави вважати що дана вимога була отримана позивачем.

Також, суд звертає увагу на те, що Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу.

Відповідно до п. 1.1.5. договору № Ск-1168-009778/6-2008 від 02.06.2008 року ПАТ «Родовід-банк» (первісний кредитор, право вимоги від якого перейшло до Відповідача) надав позивачу кредитні кошти у розмірі 14 727, 15 грн строком до 02.06.2010 року.

Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису (02 березня 2020 року) з моменту виникнення права вимоги банку (2010 рік) минуло більше трьох років, вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису здійснено всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Також, при розгляді даної справи, суд бере до уваги те, що відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29.06.99 N 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими заборгованість проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вищезазначений пункт до постанови КМУ від 29.06.99 № 1172 було додано на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною постанову Кабміну № 662 в частині, зокрема, "пункт 2 Змін, зокрема текст «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості", яке було залишено в силі Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року.

За таких обставин, вчинення виконавчих написів на кредитних договорах не вбачається за можливе, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно дост. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України- суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Застосовуючи норми ст.141 ЦПК України беручи до уваги, що суд позовні вимоги задовольняє, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 840, 80 грн. і за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 420, 40 грн., а всього - 1261, 20 грн.

Керуючись ст.ст.4,5,10,12,13,80-84,133,141,263,265,268,354 ЦПК України, ст.18 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Дар`єю Ігорівною № 813 про звернення стягнення на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, за кредитним договором № Ск-1168-009778/6-2008 від 02.06.2008 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , адреса реєстрації 04053, м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, буд. 5-Б на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі

1261, 20 грн. (одна тисяча двісті шістьдесят одну грн. 20 коп.).

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 16 листопада 2020 року.

Суддя А.М. Гримайло