Провадження № 2/638/2255/20
РІШЕННЯ

іменем України

13.10.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Штих Т.В.,

секретаря Дзюба Є.О.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування, -

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить усунути від права на спадкування за законом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача на її користь судовий збір.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра позивачки ОСОБА_4 , яка з 2013 року тяжко хворіла. Був встановлений діагноз цукровий діабет та хронічна ниркова недостатність, розвивалася флегмона правої стопи та остеомієліт п`яткової кості правої нижньої кінцівки. Все це в результаті призвело до смерті. В зазначений час ОСОБА_3 стрімко стала безпорадна, не могла самостійно пересуватись, потребувала постійного догляду, піклування, лікування.

Відповідач ОСОБА_2 , який приходився чоловіком померлій ОСОБА_3 не надавав жодної допомоги своїй дружині, ухилявся від її утримання, піклування ОСОБА_2 вимикав засоби зв`язку, ізолював сестру від зовнішнього світу.

В кінці березня 2015 року, коли сестра позивача була вже в край важкому стані, вона подзвонила та попросила ОСОБА_1 приїхати до неї, хотіла попрощатися, бо відчувала настання смерті.

Позивач приїхала з м. Київ, де постійно проживала, до сестри, 01 квітня 2015 року побачила її жахливий стан, залишилася у неї в домі і почала піклуватися про неї.

Відповідач ОСОБА_2 нічого не робив для видужування сестри позивача. вчиняв сварки, відмовлявся допомагати, ігнорував прохання купити ліки, погодувати дружину. Позивач стверджує, що через її догляд з`явилася надія на покращення, на стабільність в стані здоров`я ОСОБА_3 , і це зазначали лікарі. Сестра захотіла переїхати до м. Київ,там лікуватись. Лікарі, хірурги порадили перед переїздом покласти сестру в лікарню, щоб почистити їй п`яту від нагноєнь, що і зробила позивач разом зі своїм сином ОСОБА_5 . При підготовці до операції ОСОБА_3 померла, бо хвороба була запущена. Син ОСОБА_1 постійно надавав фінансову допомогу ОСОБА_3 для лікування, з лютого 2015 року повністю утримував сім`ю тітки, бо відповідач ОСОБА_2 втратив роботу.

Позивач вважала, що ОСОБА_2 може бути усунений від спадкування , оскільки ухилявся від надання допомоги ОСОБА_3 , яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

У додаткових поясненнях представника позивача ОСОБА_6 від 18.12.2018 року він від імені ОСОБА_1 просив суд врахувати, що ОСОБА_2 міг надавати допомогу дружині, оскільки з нею проживав, але не надавав при суттєвому погіршенні її стану, не організував необхідну допомогу дружині.

ОСОБА_1 стверджувала , що є спадкоємицею другої черги за законом.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на вказану позовну заяву, в якій він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність.

Відповідач визнав, що стан здоров`я дружини погіршився у 2013 році, в зв`язку з чим він уклав її на стаціонарне лікування в 4-у міську лікарню м. Харків, після виписки намагався виконувати рекомендації лікарів, купував необхідні ліки, готував їжу для дружини.

У вересні 2014 року стан здоров`я ОСОБА_3 знову погіршився , у зв`язку з чим вона знову була на стаціонарному лікуванні, а він купував необхідні ліки, здійснював догляд, виконував рекомендації лікарів щодо дієти, контролював рівень цукру у крові.

Відповідач вказував, що ОСОБА_1 01.04.2015 дійсно приїхала до нього з дружиною в однокімнатну квартиру з м. Київ Вона приїхала лікувати зуби, але побачив стан здоров`я сестри залишилась для догляду разом з ним.

Відповідач вважав, що основним мотивом ОСОБА_1 є користь, оскільки під час погіршення стану здоров`я дружини, за тиждень до смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 видала сину ОСОБА_5 довіреність на продаж однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , де сумісно проживали з ОСОБА_2 .

На наступний день після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка за договором купівлі-продажу купила у свого сина ОСОБА_5 цю квартиру, зареєстрував її за собою.

ОСОБА_2 на такі дії позивача вимушений був 31.08.2015 звернутися до Дзержинського районного суду з позовом до неї про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

Вищеназваний договір був визнаний судом недійсним на підставі рішення від 08.10.2015. ОСОБА_1 визнала позов повністю.

Суд встановив у рішенні, що права Позивача ОСОБА_2 як спадкоємця першої черги на отримання спадщини у вигляді квартири за адресою АДРЕСА_2 були порушені.

17.06. 2015 ОСОБА_2 звернувся до Дзержинського ВП ГУ НП в Харківський області із заявою по факту шахрайський дій ОСОБА_1 та її сина щодо заволодіння квартирою , належної його покійної дружині. Заява була внесена до ЄРДР та проводилося розслідування у кримінальному провадженні за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідач вказував у відзиві, що допомога рідної сестри у догляді за його дружиною на протязі 2-х місяців до смерті, наміри ОСОБА_3 нібито переїхати до м. Київ сталися у той час, коли викликані позивачем лікарі рекомендували покласти хвору на стаціонарне лікування у м. Харків. Рекомендації лікарів позивач не виконувала.

Відповідач звертав увагу суду у відповіді на позов, що при одночасних допитах слідчим у кримінальному провадженні за його заявою ОСОБА_1 визнавала факт його догляду за сестрою, але оспорювала методику лікування, яку він застосовував до ОСОБА_3 .

Відповідач був вимушений покинути квартиру через ОСОБА_1 26.05.2015 року. У цей же день викликали нотаріуса до ОСОБА_3 у квартиру для оформлення довіреності на сина для відчуження квартири. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 через відсутність підстав, передбачених ст. 1224 ЦК України.

Третя особа, Шоста Харківська державна нотаріальна контора просила суд розглянути справу у відсутність їх представника.

Позовна заява ОСОБА_1 надійшла до Дзержинського районного суду м. Харків 25.11.2015 року та розподілена судді Штих Т.В.

Ухвалою суду від 01.12.2015 року було відкрите по даній цивільній справі провадження та попереднє судове засідання призначене на 10.12.2015 року.

Позивачу було запропоновано надати суду оригінали документів, копії яких надані з позовом, відповідачу надати письмовий відзив на позовну заяву, докази на підтвердження наведених аргументів.

У підготовчому судовому засіданні було задоволене клопотання позивача про призначення посмертної комісійної судово-медичної експертизи стана здоров`я померлої ОСОБА_3 . Ухвалою від 27.09.2016 року, матеріали цивільної справи направлялися до Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, у зв`язку з чим розгляд справи призупинявся до її закінчення.

У підготовчому судовому засіданні суд задовольняв клопотання позивача, відповідача про виклик свідків. Суд витребував з архіву суду цивільну справу № 638/14354 /15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання договору . купівлі продажу квартири недійсним. За клопотанням представників відповідача були витребувані матеріали кримінального провадження №80003076, внесеного до ЄРДР 17.05 2015 р за фактом заволодіння ОСОБА_1 та її сином ОСОБА_5 кВ. АДРЕСА_1 за ознаками ч. 3 ст. 190 КК України, письмові відомості адміністрації КЗОЗ «Харківська міська поліклініка № 26» про стан з здоров`я та надання медичної допомоги ОСОБА_3 , з Шостої ХДНК м. Харків письмові відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

Після одержання доказів за клопотанням сторін розгляд справи по суті був призначений на 23.10.2019 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його два представника проти задоволення позовних вимог заперечували, просили суд в них відмовити.

Представник шостої ХДНК м. Харків належним чином сповіщений про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, просив суд розглядати справу у його відсутність.

Статтями 12,13 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності та диспозитивності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновками експертів.

Згідно ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати.

Вислухав сторони, свідків з обох сторін, дослідивши письмові докази у справі суд вважає, що у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав:.

09.12.1989 був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , після чого дружина залишила прізвище ОСОБА_7 .

Дітей у подружжя не було.

Після реєстрації шлюбу ОСОБА_2 оселився в однокімнатній, ізольованій у квартирі дружини за адресою АДРЕСА_2 , житловою площею 18.1 кв., загальною площею 32,5 кв.м, де проживає і в дійсний час. ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_3 .

21.05.1998 ОСОБА_3 отримала право власності в порядку приватизації на житло за адресою АДРЕСА_2 .

Свідоцтво про право власності було видане Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 21.05.1998, реєстраційний номер №1-96105367, право власності зареєстроване Державним комунальним підприємством Харківського міського бюро технічної інвентаризації 28.05.1998 номер запису в реєстрову книгу, П-1-27254.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 померла.

Після смерті дружини, 27.08.2015 ОСОБА_2 звернувся до шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

03.06.2015, тобто на наступний день після смерті ОСОБА_3 свідок по даній справі, син позивача ОСОБА_5 , діючи від імені померлої ОСОБА_3 на підставі довіреності від 26.05.2015 продав її квартиру своєї матері ОСОБА_1 ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 .

Рішенням Дзержинського районного суду від 08 жовтня 2015 року Дзержинським районним судом м. Харків був задоволений позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Відповідачі позовні вимоги ОСОБА_2 визнали, рішення суду не оскаржили.

Рішення суду від 08 жовтня 2015 року , набрало законної сили 20.10. 2015. Оригінал знаходиться в справі № 638/14354/15-ц, яка витребувана з архіву суду та досліджена судом по даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 також звертався із заявою до Дзержинського районного відділу ХМУ ГУ МВС України в Харківській області про незаконне заволодіння квартирою покійної дружини ОСОБА_3 її сестрою ОСОБА_1 .

За даним фактом 17 червня 2015 року було розпочато досудове розслідування за номером кримінального провадження №0003076 за ознаками ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України. Постановою слідчого кримінальне провадження було закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Матеріали кримінального провадження були витребувані судом та досліджувались по даній справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України позивач повинна була довести суду для усунення від спадкування ОСОБА_2 , чоловіка своєї сестри ОСОБА_3 , що він ухилявся від надання допомоги дружині, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані. Вона була повинна довести умисну форму вини позивача.

У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р.» Про судову практику у справах про спадкування» вказується, що при розгляді справ про усунення від спадкування слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Правила ч. 5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Предметом доказування, у цьому випадку, згідно роз`яснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Статтею 1216ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1ст. 1241 ЦК України, право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до вимог ч. 5ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст.1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ

Виходячи зі змісту ч. 5ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, викладених у п. 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,правило ч. 5ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторонам повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухилення від надання допомоги це умисні дії чи бездіяльність особи.

У судових засіданнях не найшли підтвердження належними доказами твердження позивача у позові, що відповідач ОСОБА_2 не надавав жодної допомоги своєї тяжко хворій дружині, ухилявся від її утримання, піклування про неї, свідомо вимикав засоби зв`язку з нею, ізолюючи її. Не підтверджені доказами і пояснення позивача у судовому засіданні 23.10.2019 року, що ОСОБА_2 свідомо довів дружину до стану, коли вона достроково померла.

Допитані судом свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , знайомі, подруги, сусіди покійної ОСОБА_3 спростували пояснення позивачки ОСОБА_1 . Всі вони пояснювали суду, що між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були гарні відносини протягом всіх років шлюбу. Відповідач працював, утримував достойно дружину, яка через рік після одруження залишила роботу, піклувався про неї. Вони пояснювали, що у ОСОБА_3 незважаючи на багато захворювань була недовіра до лікарів, особливо до дільничного лікаря за місцем проживання. ОСОБА_3 була по професії хіміком, до ліків відносилась з недовірою, лікувалася травами, харчовими добавками, просила чоловіка робити їй масаж, бо це їй допомагало краще почуватися. ОСОБА_3 не бажала лікуватися у лікарнях, впливати на неї ні чоловіку , ні подругам було неможливо. Вона ніколи не скаржилася на погане поводження з нею чоловіка, навпаки вихваляла його, що він може приготувати їжу, надає догляд.

Свідки пояснювали, що у 2013, 2014 році ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні, куди її відвіз чоловік. Він приходив до неї у лікарні, коли стан погіршився у 2014 році придбав для неї інвалідну коляску та вивозив на прогулянки.

Позивач ОСОБА_15 з 2011 року проживала у м. Київ, а сестра ОСОБА_3 в одній квартирі з чоловіком у м. Харків.

Позивач, відповідач, свідки пояснили, що у квітні 2015 року ОСОБА_1 приїхала до Харкова , оселилася у квартирі ОСОБА_3 , де вони проживали з ОСОБА_2 . Дійсно, стан здоров`я ОСОБА_3 суттєво погіршився, у зв`язку з чим позивачка залишилася допомогти в догляді за нею фактично до смерті ОСОБА_3 .

Згідно довідки адміністрації КЗОЗ « Харківська міська поліклініка № 26» від 19.05.2016 № 1027 повідомлено, що з 1992 р. по 2015 рік ОСОБА_3 у поліклініці не спостерігалася. Вона вперше була оглянута лікарем терапевтом ОСОБА_16 01.04. 2015, який направив її у зв`язку зі тяжкістю стану на стаціонарне лікування. Потім її оглядав на дому лікар хірург ОСОБА_17 , 20.04 2015 року, лікар терапевт ОСОБА_18 , призначали лікування. 12.05.2015 вдома ОСОБА_3 знову була оглянута лікарем ОСОБА_18 та у зв`язку з тяжкістю стану хвора була направлена на стаціонарне лікування. Відмови у допуску до хворою лікаря не було.

Позивачка пояснювала суду, що лікарів до сестри викликала саме вона з 01.04.2015, лікарі давали два направлення до стаціонару ОСОБА_3 для лікування, але вони з сестрою вирішили її лікувати у м. Київ, куди повинна була переїхати ОСОБА_3 ще і на проживання, продав квартиру.

Позивачка стверджувала, що через її догляд за сестрою у квітні, травні 2015 року стан здоров`я сестри покращився, але це твердження спростовує довідка поліклініки № 26, пояснення ОСОБА_2 , пояснення свідка ОСОБА_18 .

Свідок ОСОБА_18 підтвердила суду, що ОСОБА_3 була адекватна у спілкуванні, дійсно її амбулаторна картка у поліклініці була незаповнена з 1993 року, коли розмова зайшла про госпіталізацію, то хвора сказала, що буде лікуватися у м. Київ. Під час приходу лікаря чоловіка ОСОБА_3 у квартирі не було.

Свідок ОСОБА_19 , товариш ОСОБА_5 , сина позивача, був один раз на початку квітня 2015 року у квартирі ОСОБА_3 , за запрошенням ОСОБА_1 . Він пояснив, що ОСОБА_2 при його відвідуванні не було, а ОСОБА_3 скаржилася, що чоловік їй не допомагає.

Свідок ОСОБА_5 пояснював суду, що матеріально допомагав хворої тітки та ОСОБА_2 з 2013 року, що з приїздом матері до Харкова ОСОБА_3 стала почуватися краще. За пропозицію ОСОБА_3 приїхав до Харкова для оформлення довіреності на продаж квартири її у травні 2015 року. ОСОБА_2 під час його приїзду та спілкування з тіткою у квартирі не було. 30 травня 2015 року разом з ОСОБА_20 відвезли ОСОБА_3 до лікарні щоб почистити діабетичну стопу до переїзду до м. Київ. Свідку не було відомо про ухилення ОСОБА_2 від допомоги хворій дружині.

Згідно експертному висновку № 445-КЕ 2016 року від 15.08.2016 клінічні форми всієї патології ОСОБА_3 свідчать про її задавнений характер та тяжкий прогресуючий перебіг. Патологія формувалася і прогресивно поглиблювалася протягом десяти років до настання смерті хворої. Експерти відзначили, що звертання хворої за медичною допомогою носили епізодичний, а не систематичний характер, Хвора не перебувала на диспансерному обліку , не виконувалися рекомендації лікарів щодо стаціонарного лікування.

За даними медичної документації експерти зазначили, що з квітня 2015 року ОСОБА_3 самостійно не пересувалася і потребувала опікування, турботи, сторонньої допомоги по пересуванню, виконанню домогосподарчих справ.

Квитанції про грошові перекази для лікування хворої сестри які надала позивач, чеки на придбання ліків суд розцінює як допомогу близькому родичу під час хвороби. Договір-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_3 , рахунок від 05.06.2015 за замовлення ритуальних послуг не відносяться до предмету спору.

З квітня 2015 року опікування ОСОБА_3 відбувалося суд вважає за допомогою як позивача, так і відповідача, але саме ОСОБА_1 приймала рішення про те, щоб ОСОБА_3 залишалася вдома до 30 травня 2015 року та за направленнями лікарів не укладалася в лікарні м. Харків. Саме позивач запропонувала ОСОБА_3 переїхати до м. Київ, там лікуватись і проживати.

Визначений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому . що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному , об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд не вважає належним доказом аудіо диск та письмовий запис розмови на диску, яка начебто сталася між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 06.05.2015р. Аудіо диск вже існував на день звернення ОСОБА_1 до суду 25.11.2015, але не був наданий разом з позовом. Він був наданий представником ОСОБА_1 18.12.2018 разом із заявою про виклик свідка ОСОБА_5 , тобто через три роки після звернення позивача до суду. Це запис розмови осіб, достовірність якого неможливо встановити. Одна з осіб померла, перевірити цей доказ не є можливим. Суд вважає такий доказ не належним, тому відмовив позивачу у його дослідженні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як було зазначено у рішенні вище, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування, чого в судовому засіданні при розгляді даної справи доведено та встановлено не було, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Оцінивши всі докази у сукупності суд не прийшов до висновку, що винна поведінка відповідача ОСОБА_2 , ухилення його від надання необхідної допомоги ОСОБА_3 привели до смерті останньої, у зв`язку з чим можливо було б його усунути від спадкування як спадкоємця першої черги.

Судові витрати, у виді судового збору, суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, який ним сплачено до подання позову.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 1224 ЦК України, -

вирішив:

Вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Шоста Харківська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування залишити без задоволення.

Судовий збір вважати сплаченим позивачкою.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту проголошення через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Повний текст документу виготовлений 19 жовтня 2020 року.

Суддя: Штих Т.В.