Справа №477/2826/19
Провадження №2/477/19/20
06 лютого 2020 року м.Миколаїв
Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Саукової А.А.,
з секретарем Тристан В.О.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням,
12 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача, таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що їй належить будинок в АДРЕСА_1 , який вона успадкувала за заповітом після смерті ОСОБА_4 . В зазначеному будинку зареєстрований відповідач ОСОБА_3 , однак він в будинку не проживає. Претензій з боку відповідача щодо користування житловою площею не надходило. У сплаті комунальних послуг та послуг по утриманню будинку відповідач участі не приймає. У зв`язку з цим позивач звернулася до суду із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений за зареєстрованим місцем проживання належним чином тачерез оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку частини 11 статті 128 ЦПК України, у зв`язку з наявністю даних щодо не проживання відповідача за місцем реєстрації, причини неявки в судове засідання не повідомив, відзив не подав.
В судовому засіданні постановлено розгляд справи здійснювати в заочному порядку за правилами загального позовного провадження.
В судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих доказів, встановив наступні обставини та взаємовідносини сторін та дійшов до такого висновку.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 липня 2019 р. власником будинку в АДРЕСА_1 зазначена ОСОБА_5 . Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину, виданого 26 липня 2019 року (а.с.16).
За даними Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 07 листопада 2019 року у вище вказаному будинку зареєстровані мати позивача- ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 , який не є родичем позивача (а.с. 30).
Згідно з актом про не проживання від 07 листопада 2019 року, ОСОБА_3 не проживає у спірному житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , з самого народження (а.с. 45).
Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_8 суду пояснили, що вони є сусідами позивачки та їм відомо, що ОСОБА_3 ніколи не проживав у житловому будинку, в АДРЕСА_1 , іноді він приїздив у гості до свого дідуся, за його життя.
Норми ЦК України регулюють правовідносини щодо проживання та втрати права на користування житлом, що є власністю громадян лише відносно членів сім`ї власника, водночас відповідачем у справі є ОСОБА_3 , який не є членом сім`ї позивача.
Так, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в частині 2 статті 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Водночас, відповідно до статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані в судовому порядку втратившими право користування житловим приміщенням, якщо вони без поважних причин не проживали більше 6 місяців в житловому приміщенні.
Ні норми ЦК України, ні норми ЖК України не регулюють цивільні відносини щодо порядку втрати права користування житловим приміщенням, що є у власності громадянина, особами, які не є членами сім`ї власника.
Статтею 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Враховуючи відсутність правової норми, яка регулює спірні правовідносини, суд застосовує аналогію закону, зокрема положення частини 2 статті 405 ЦК України (як спеціальної норми).
Аналізуючи викладені докази в сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у житловому будинку розташованому в АДРЕСА_1 , більш встановленого ст. 71 ЖКУкраїни, ст. 405 ЦК України, строку без поважних причин і до теперішнього часу не пред`являв позивачці ніяких вимог щодо користування будинком.
Відповідно до вимог ст.ст.319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
На підставі викладеного, суд вважає можливим визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Керуючись статями 258-259, 263-265ЦПК України,
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 .
Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений і підписаний 14 лютого 2020 року.

Суддя А.А.Саукова