справа № 165/1216/20
провадження №2/165/440/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Пилипчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкування,

встановив:

АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитором спадкодавця.

Свої вимоги банк обгрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 25.12.2012 ОСОБА_3 отримав кредит у АТ КБ «Приватбанк» у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4066,78 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 помер. Вказують, що на час відкритя спадщини відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживали разом із спадкодавцем, та мали подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 29.11.2017 по 29.05.2018. Наголошують, що оскільки зобов`язання ОСОБА_3 допускають провонаступництво і спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що постійно проживали з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважаються такими, що прийняли спадщину, в тому числі кредитні зобов`язання померлого позичальника, тому на 05.04.2018 банком була направлена претензія кредитора до Нововолинської державної нотаріальної контори. 30.10.2018 позивач отримав відповідь Нововолинської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкємці померлого ОСОБА_3 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 12.09.2019 до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було направлено лист-претензію. Станом на день подачі позову до суду, жодних дій відповідачами на погашення заборгованості вчинено не було і з огляду на вищевикладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму боргу, що становить 12510,88 грн, яка складається з такого: 3930,98 грн заборгованості за кредитом, 3595,61 грн заборгованості за відсотками, 4984,29 грн заборгованості за пенею та комісією, а також судові витрати у справі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, представник АТ КБ «ПриватБанк» за довіреністю Савіхіна А.М. у заяві поданій до суду разом з позовною заявою, просила суд справу розглядати за відсутності представника банку, не заперечила щодо постановлення заочного рішення у справі.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, подали суду заяву, в якій просять справу розглядати у їх відсутності, позовні вимоги не визнають, вважають їх такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов (а.с.132-134), в якому просить у задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача на його користь 2000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу. Пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його баько ОСОБА_3 21.03.2018 АТ КБ «ПриватБанк», користуючись своїм правом, передбаченим ст. 1281 ЦК України, звернувся до Нововолинської державної нотаріальної контори із претензією кредитора до спадкоємців прав та обов`язків померлого ОСОБА_3 . Листом від 10.04.2018 Нововолинська державна нотаріальна контора повідомила про заведення спадкової справи №13 за 2018 рік згідно з претензією АТ КБ «ПриватБанк» та про відсутність заяв спадкоємців. Вказує, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 03 жовтня 2006 року і по даний час. Користування квартирою здійснюється на підставі договору житлового найму та підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку № 314 серії А, виданим на основі спільного рішення адміністрації і профкому ВАТ «Оснастка» від 11.2010 року. Померлий батько відповідачів теж був зареєстрований за вказаною адресою з 28.02.1990 року. 06.09.2019 АТ КБ «ПриватБанк» направив лист-претензію на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про необхідність погашення суми боргу за кредитом спадкодавця ОСОБА_4 у сумі 12510,88 грн. Стверджують, що відповідачі по справі, будучи спадкоємцями прав і обов`язків позичальника ОСОБА_3 за законом першої черги, постійно проживаючи спільно із спадкодавцем до дня його смерті та не заявивши у межах передбаченого законом строку про відмову від прийняття спадщини, у розумінні ст. 1261, ст. 1268 ЦК України вважаються такими, що спадщину не прийняли. Також вказує, що згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, однак в межах вартості майна, одержанного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержавного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі який відповідає його частці спадщини. Вказує, що будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності у спадкодавця ОСОБА_3 певного майна та його вартості, що об`єктивно могло б складати спадкову масу, позивач не надав.

Крім того, зазначають, що до матеріалів справи наданий розрахунок заборгованості, за з яким неможливо встановити рух коштів по рахунках, періодичність та порядок їх отримання ОСОБА_3 , банком не надано кредитний договір від 08.11.2010 по якому саме і проводилась реструктуризація заборгованості. Також, вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можу слугувати належним, допустимим та достатнім доказом, оскільки матеріали справи не містять даних, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. При цьому посилаються на правову позицію, викладену у Постанові ВСУ від 21.002.2018 в справі №203/5497/13-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Зазначають, що позивачем не надано до суду виписки по картковому рахунку ОСОБА_3 , з якої можна було б встановити, що він знімав готівкові кошти з кредитної картки, а також не надано довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформлені на ім`я боржника. Вважає, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з ОСОБА_3 в порядку, передбаченому законом, погодження всіх його істотних умов, видачі кредиту та обгрунтованості розрахунку заборгованості. Просять у задоволені позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали позову в їх сукупності, приходить до такого висновку.

З копії Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та Правил (а.с.10) та Умов та правил надання банківських послуг кредитних карт (далі Умов та Правил) (а.с.11-34) вбачається, що з метою створення сприятливих умов для виконання кредитного договору SAMDN1904 від 08.11.2010 та приєднання до умов та правил надання банківських послуг 25.12.2012 була укладена генеральна угода між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 .

Згідно з Генеральною угодою від 25.12.2012 банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 4066,78 грн на строк 36 місяців з 25.12.2012 по 31.12.2015 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі зі сплатою відсотків 1,5 % в місяць.

У Генеральній угоді зазначено, що боржник ОСОБА_3 згідний з тим, що ця Генеральна угода разом з запропонованими банком Умовами та правилами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 14 червня 2018 року повне та скорочене найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») змінилося на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 25.12.2012 (а.с.7-9) вбачається, що боржник ОСОБА_3 за життя порушував умови договору, а саме не здійснював погашення заборгованості по тілу кредиту та відсотках за користування ним. Заборгованість відповідача за вищевказаним договором складає 12510,88 грн., з яких: 3930,98 грн. заборгованість за кредитом; 3595,61 грн. заборгованість за відсотками; 4984,29 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання продукту кредитних карт в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умов та правил надання продукту кредитних карт, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику Умов та правил надання продукту кредитних карт, відсутність у Генеральній Угоді домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Позичальник ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.40).

05.04.2018 банк звернувся до Нововолинської державної нотаріальної контори з претензією в порядку ст.1281 ЦК України (а.с.75) і 30.10.2018 від державного нотаріуса Бобак О.І. надійшла відповідь, датована 10.04.2018, про заведення спадкової справи на майно померлого ОСОБА_3 за №13 за 2018 рік на підставі претензії банку. Заяви від спадкоємців станом на вказану дату не надходили (а.с.47).

12.09.2019 до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлялися листи-претезії, у яких позивач пред`явив вимоги до останніх (а.с.48,49).

Встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право на пред`явлення вимог до спадкоємців.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту і строки позовної давності не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1281, ст.1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

За приписами ч.2 ст.1281 ЦК України, якщо кредитор міг дізнатися про прийняття спадщини, він має право пред`явити вимогу до спадкоємця, який прийняв спадщину, у шестимісячний строк від дня, коли міг дізнатися про відкриття спадщини.

Як зазначає позивач, спадкоємцями покійного позичальника ОСОБА_3 є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто відповідачі у справі.

Встановлено, що відповідачі на день смерті ОСОБА_3 дійсно постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 з 03 жовтня 2006 року і проживають по даний час. Померлий батько відповідачів теж був зареєстрований за вказаною адресою з 28.02.1990 року (а.с.136).

Судом встановлено, що користування квартирою здійснюється на підставі договору житлового найму та підтверджується ордером на житлову площу в гуртожитку № 314 серії А, виданим на основі спільного рішення адміністрації і профкому ВАТ «Оснастка» від 11.2010 року (а.с. 137)

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, однак в межах вартості майна, одержанного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержавного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі який відповідає його частці у спадщини.

Всупереч цьому позивачем не надано суду будь-яких належним і допустимих доказів на підтвердження наявності у спадкодавця ОСОБА_3 певного майна та його вартості, що об`єктивно могло б складати спадкову масу.

Також слід зауважити, що позивач в прохальній частині позову просить стягнути заборгованість у розмірі 12510,88 грн за кредитним договором від 25.12.2012 лише з відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у даному спору є неналежними відповідачами, і тому суд у задоволенні позовних вимог позивача до відповідачів відмовляє.

Як зазначено у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Всупереч зазначеним вимогам Цивільного процесуального кодексу України, представник позивача не подав суду належних доказів, які б підтверджували підставність та правомірність заявлених вимог, як і не спростував відзиву відповідача на позов.

Проаналізувавши надані сторонами і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи наведені вище норми матеріального і процесуального законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.12, ст.13, ст.81, ст.89, ст.141, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268, ст.272, ст.273 ЦПК України, на підставі ст. 257, ст.1281, ст.1282, ст.1296 ЦК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» кредитором спадкодавця заборгованості за кредитним договором №б/н від 25.12.2012, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 12510 (дванадцять тисяч п`ятсот десять) грн. 88 коп., відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк, юридична адреса: вул. Грушевського, буд.1Д, м. Київ, 01001, .

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Головуючий підпис О.Р. Ференс-Піжук