Дата документу 23.12.2020 Справа № 552/4297/20
Провадження №2/554/2709/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Таран В.І.,

за участю учасників справи:

представник позивача: адвокат Панченко О.О.,

відповідач : ОСОБА_1 ,

представник відповідача: адвокат Логвінов Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року адвокат Панченко О.О. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , інформацію, розповсюджену у мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Коло» (https://kolo.news) за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 під назвою «На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген» наступного змісту: «...Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні в залежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство...», та інформацію, яка опублікована до фото: «Котедж: полковника з винним погребом та кальянною кімнатою»; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 в якості спростування помістити на веб-сайті інтернет-видання «Коло» (https://kolo.news.) текст резолютивної частини рішення суду в 15-денний термін після набрання рішенням законної сили без будь-яких особистих або інших коментарів; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8500,00 грн., судовий збір в сумі 2942,90 грн. та витрати, пов`язані з витребуванням доказів в сумі 1580,00 грн.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_2 з метою захисту своїх порушених особистих немайнових прав вимушений звернутися до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , яка стала автором статті, що містить недостовірну інформацію, опубліковану за адресою у мережі Інтернет: https://kolo.news, оскільки вона значиться також і власником доменного імені веб-сайту kolo.news. Вважає, що поширена інформація принижує честь та гідність, а також ділову репутацію ОСОБА_2 , у зв`язку з чим йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 10000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у наведеній статті через мережу Інтернет у вигляді, доступному для ознайомлення для необмеженого кола осіб, була розповсюджена стаття наступного змісту, яка містить недостовірну інформацію: «Як стало відомо з достовірних джерел, 30 липня працівники військової прокуратури спільно з працівниками Управління СБУ у Полтавській області провели обшук у керівництва військової частини НОМЕР_1 (база зберігання військового майна) у АДРЕСА_1 . Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні взалежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202 115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство. Війна на Сході триває, і в той час, коли бійці за нашу незалежність потребують підтримки, відповідальні за постачання живуть у котеджах та їздять на авто преміумкласу. Тож будемо стежити за розвитком теми».

Також до статті було опубліковано 3 фото, одне з яких підписане наступним чином: «Коттедж полковника з винним погребом та кальянною кімнатою».

За змістом позову посилається на ті обставини, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 23 липня 2020 року надано дозвіл на проведення обшуку житлового будинку, прилеглих споруд та території за адресою: АДРЕСА_2 , де зареєстрований та проживає ОСОБА_2 . При цьому прокурором 30 липня 2020 року було складено протокол обшуку, в якому зафіксовано, що у ході обшуку за вищевказаною адресою нічого не вилучено. Жодних відомостей в протоколі обшуку від 30 липня 2020 року щодо транспортних засобів, власником яких є ОСОБА_2 або члени його родини, немає. Крім того, проведено незалежну оцінку автомобіля Mercedes-Benz 463, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_4 , та станом на 12 серпня 2020 року ринкова вартість даного автомобіля, на думку оцінювача, становить 404170,00 грн., та у зв`язку з технічним та моральним за старінням на сьогодні не відноситься до представницького (VIP) класу. Отже, опублікована у згаданій статті інформація, є недостовірною.

Також автомобіль Mercedes-Benz В 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власницею якого є дружина позивача ОСОБА_5 , має рік випуску 2016, згідно рахунку вартість придбаного автомобіля склала 8000,00 Євро. Отже, відповідна інформація в опублікованій статті також є недостовірною.

Будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у якому проживає позивач, побудований відповідно до робочого проекту у 2006 році, ще задовго до призначення позивача начальником 536 Центральної бази ремонту та зберігання радіаційного, хімічного, біологічного захисту головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України ВОС 5102002, яке відбулося 28 вересня 2018 року. Будівельною документацією визначено будівлю як житловий будинок, жодним документом не передбачено, що це котедж, тим паче елітний. Також ні в текстовій частині, ні в графічних матеріалах робочого проекту будинку не передбачено наявність у ньому винного погреба чи кальянної кімнати, фактично вони там також відсутні.

На думку позивача, опублікована на веб-сайті в мережі Інтернет за посиланні https://kolo.news/category/criminal/21537 інформація «...Війна на Сході триває, і в той коли бійці за нашу незалежність потребують підтримки, відповідальні за постачання живуть у котеджах та їздять на авто преміум класу...» є недостовірною та негативною, чим порушує права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Даною інформацією позивача фактично звинувачено у розкраданні майна, передбаченого для бійців, що воюють на Сході країни та збагачення за рахунок цього.

Стосовно мотоцикла Yамана ХV8650, 2003 року випуску, вказує, що цей транспортний засіб позивач отримав як спадщину від свого батька ОСОБА_4 .

З огляду на викладене, відповідач розповсюдив широкому колу осіб дану інформацію, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Поширена інформація є фактичним твердженням (відомості про конкретні факти), а не оціночним судженням, оскільки вказану інформацію можна перевірити на відповідність.

Крім того, на веб-сайті в мережі Інтернет розповсюджене особисте фото ОСОБА_2 без його згоди.

Поширивши недостовірну інформацію та опублікувавши без дозволу особисте фото стосовно позивача, ОСОБА_1 , автор статті, реєстр ант доменного імені веб-сайту тим самим принизила його особисту честь, гідність та ділову репутацію, порушила право на недоторканість особистого і сімейного життя.

ОСОБА_2 довгий час був офіцером запасу. У вересні 2018 року був призначений на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , у службовій характеристиці відображені його позитивні якості. Тоді як публікація на веб-сайті kolo.news недостовірної інформації призвела до негативної соціальної оцінки особистості ОСОБА_2 в очах оточуючих. Позивач зазнав значних моральних страждань, через що погіршився стан його здоров`я і він вимушений був звернутися за медичною допомогою. Поширення недостовірної інформації дискредитувало позивача як командира військової частини, виникла негативна оцінка професійних якостей позивача. Така ситуація значно ускладнила виконання функціональних обов`язків командиром, оскільки негативна інформація вплинула на його авторитет серед особового складу, керівництво яким він здійснює.

Крім того, автор статті вводить в оману читачів, опубліковуючи в ній фото автомобіля преміям-класу, нового Мерседес Гелендваген G300, оскільки складається враження, що це зроблено навмисно і виглядає так, ніби на фото автомобіль позивача. Вважає, що метою статті було використати критику як інструмент підвищення рейтингу видання та збільшення кількості переглядів, а ніяк не висвітлення правдивої інформації, важливої для суспільства. Для об`єктивного висвітлення подій відповідач мав би з`ясувати та перевірити всю інформацію, взяти інтерв`ю у ОСОБА_2 .

У позові зазначено, що позивач відповідно до п.37 ч.1 ст.13 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму а фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» не є публічною особою і щодо нього не можуть бути застосовані положення збільшення межі допустимої критики, ніж до пересічної особи.

Отже, в даному випадку відповідач, поширивши недостовірну інформацію стосовно позивача, зазіхнув на особисті немайнові блага позивача, які охороняються чинним законодавством, у зв`язку з чим останній звернувся за судовим захистом.

07 жовтня 2020 року ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави цивільну справу передано на розгляд Октябрському районному суду м.Полтави за підсудністю (а.с.84).

28 жовтня 2020 року справа надійшла до суду (а.с.86).

29 жовтня 2020 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін (а.с.88).

Представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Логвіновим Є.В. на адресу суду надано відзив на позовну заяву, у якому з позовними вимогами категорично не погоджуються та вважають їх необґрунтованими з таких підстав. Вважають інформацію в публікації на веб-сайті за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 цілком достовірною в частині фактів (посади та наявності коштовного майна у позивача), в іншій частині щодо характеристики автомобілів та будинку інформація носить суто оціночний характер (є думками, переконанням автора), та не може вважатися такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію позивача, не є предметом судового захисту, оскільки він є публічною особою, проте помилково себе такою не вважає. Резолюція 1165 (1998) Ради Європи «право на приватність» чітко визначає хто є публічними фігурами це особи, які займають державні посади і/чи використовують державний ресурс, а також усі ті, хто відіграє певну роль у громадському житті, чи то в галузі політики, економіки, мистецтва, соціальної сфери, спорту чи будь-якій іншій сфері. Відповідно до відомостей, зазначених в позовній заяві, позивач займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 . Згідно своїх функціональних обов`язків він, серед іншого, відповідає за стан і збереження майна частини, керує фінансовою діяльністю та розпоряджається коштами, тобто використовує державний ресурс. За своїм статусом має в безпосередньому підпорядкуванні офіцерський та особовий склад, отже значною мірою відіграє певну роль у функціонуванні військової частини НОМЕР_1 , а враховуючи існуючий стан військових подій на Сході України, перебуває під підвищеною соціальною увагою саме через свою посаду. Крім цього, суспільство платники податків (зокрема військового збору) приділяють значну увагу до використання їх коштів службовими особами Збройних Сил, які на місцях уособлюють командири військових підрозділів. Таким чином, позивач помилково звужує визначення публічної особи до переліку, зазначеного в п.37 ч.1 ст.13 ЗУ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму а фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», так як відповідно до Резолюції 1165 (1998) дане поняття трактується значно ширше і в кожному конкретному випадку повинно досліджуватись індивідуально.
Щодо самої публікації сторона відповідача заперечує проти аргументів, викладених у позовній заяві, щодо переліку недостовірної, на його думку, інформації, поширеної відповідачем, що нібито не відповідають дійсності. Вказує, що окремі фрази у статті є оціночними судженнями, тоді як наведена позивачем інформація не має значення для розгляду справи по суті, однак позивач викладає її у спотвореному вигляді на обґрунтування позовних вимог, зокрема, щодо задекларованого за 2019 рік житлового будинку, який згідно проекту має 300 кв.м. загальної площі, який ще не прийнятий в експлуатацію. Інформація про факт наявності у позивача житла, яке явно не відноситься до соціального, та той факт, що він працює командиром частини є достовірними та не можуть його ображати. Так само як і фраза: «котедж полковника з винним погребом та кальянною кімнатою». В контексті публікації такий припис під фотографією маєтку є особистою думкою автора, не ображає позивача та не порушує соціальну мораль.

Також позивач зазначає, що інформація про автомобілі марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японського мотоциклу марки Ямаха, є недостовірною через те, що відповідач невірно класифікує належні позивачу автомобілі по ціні та класу. Позивач надає висновок спеціаліста, де вказано, що автомобіль Mercedes-Benz 463 G на сьогодні не відноситься до представницького (VIP) класу. Проте в публікації такий автомобіль автор тексту характеризує як авто «преміям класу». Під преміумом розуміють річ, послугу або товар, що відрізняється вищою якістю, найкращий зразок у своєму класі. Це формальне поняття та скоріше характеризує вишуканість та престижність товару, який дещо відрізняється вищою ціною. Щодо фрази, що автомобіль марки Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні в залежності від комплектації стартує від 42 тисяч доларів), інформацію про що позивач просить спростувати, зазначаючи, що автомобіль має рік випуску 2016 року, який придбаний за 8000 тис. Євро. Проте, він не заперечує, що даний автомобіль було зареєстровано на його дружину саме у 2020 році, як і зазначено в публікації. Тоді як вартість наведена для аналогічного нового автомобіля в автомобільному салоні, а не саме цього авто, як вказує позивач. Отже, інформація, що викладена в публікації стосовно «преміальності» одного автомобіля та вартості аналогічного нового іншого автомобіля є оціночним судженням автора, оскільки для середньостатистичної людини з заробітком в 15 тисяч гривень на місяць автомобілі Mercedes-Benz вже самі по собі не є доступними більшості населення, а тим більше моделі Гелендваген. Натомість фотографія Гелендвагена очевидно взята з мережі Інтернет та не може бути розцінена як власність позивача, оскільки виконана на фоні хмарочосів в мегаполісі, що не відповідає місцевості, де виявлене відповідне майно.

Крім того, позивач просить визнати недостовірною, такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію та спростувати фразу «Війна на Сході триває, і в той час, коли бійці за нашу незалежність потребують підримки, відповідальні за постачання живуть у котеджах та їздять на авто преміям класу». Проте ця інформація, на думку сторони відповідача, є достовірною в кожному своєму слові, хоч, можливо, і неприємною для позивача. За змістом позову командир військової частини, будучи достатньо відомою людиною в своїх осередках та серед мешканців, вважає ганебним їздити на Гелендвагені та жити у великому будинку, проте саме так і вчиняє. Державний службовець відповідно до декларації має скромні доходи, проте є доволі заможною людиною, має три будинки, три квартири, дві земельні ділянки, два мерседеси і байкарський мотоцикл, чим звісно привертає до себе особливу увагу та наражає себе на критику з боку суспільства.

Щодо опублікування без дозволу особистого фото позивача зазначено, що в публікації використане фото, яке знаходиться в публічному доступі, отримане через пошукову систему Google в мережі Інтернет з сайту «Новини Полтавщини», відмітка про використання фото з сайту якого в оспорюваній публікації зроблена. Також аналогічне фото є на сайті Чорнухинської РДА, де запрошують на службу в Збройні сили. Періодичне перебування на шпальтах різних видань також свідчить про те, що позивач відіграє значну роль у суспільстві та є публічною особою.

Таким чином, відповідно до ст.277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедент ній судовій практиці ЄСПЛ і тлумаченню положень статті 10 Конвенції. Крім того, позивач є публічною особою. Натомість, приватне життя позивача залишилось захищеним та непорушним. Тобто інформація стосувалась позивача виключно як публічної особи та його професійної діяльності на посаді командира військової частини (в публікації чітко вказано «командир частини»), а тому публічна особа повинна бути готова до неї, оскільки межа допустимої критики щодо неї є значно ширшою. Однак поширена відповідачем інформація про позивача не виходить за рамки суспільної моралі. Інформація, висловлена у формі, яка не принижує гідність, честь та ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації.

Крім того, позивач звернувся до ОСОБА_1 з позовом як до фізичної особи, яка поширила недостовірну інформацію. Проте відповідач є журналістом та діяв у межах своїх професійних обов`язків, основним завданням яких є інформування про відомі йому факти. Зазначене також гарантовано ст.ст.15, 34 Конституції України та чинним законодавством України.

В публікації визначено «Як стало відомо з достовірних джерел…», журналіст отримала інформацію та перевірила її на достовірність з доступних відкритих джерел, після чого поширила. Отже, поширена інформація стосовно позивача відповідає фактичним обставинам, є достовірною щодо наявності кримінального провадження, проведення обшуку, наявності майна. В публікації наявне посилання на декларацію за 2019 рік, що свідчить про те, що журналіст перевіряв інформацію, отриману ним від джерела щодо майна позивача, а тому діяв добросовісно.

Стосовно розміру відшкодування заявленої моральної шкоди в сумі 10000 грн. відповідач вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не скоєно правопорушень стосовно позивача. Щодо судових витрат в сумі 1580 грн., витрачених позивачем на витребування доказів є необґрунтованими, оскільки той зайве витрачав кошти на отримання інформації, яку йому добровільно надав відповідач листом від 19.08.2020 року на адвокатський запит.

Одночасно у відзиві зазначено, що відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8500 грн.

На підставі викладеного, просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог повністю, а також вирішити питання про розподіл судових витрат (а.с.133-135).

У відповіді на відзив стороною позивача надано пояснення, згідно з якими не погоджується з наведеними доводами відповідача. Зокрема, щодо визначення позивача як публічної особи, оскільки законодавством України визначено вичерпний перелік національних публічних діячів фізичних осіб, які виконують або виконували визначні публічні функції. В свою чергу, позивач займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 та не входить до такого переліку, а тому не є публічною особою і щодо нього не можуть бути застосовані положення збільшення межі допустимої критики, ніж для пересічної особи.

На переконання представника позивача, поширена інформація є недостовірною, оскільки кримінальне провадження №0000018 від 28.04.2020 року було відкрито за фактом закупівлі респіраторів 60 М із класом захисту FFP2 за 2020 рік по програмі захисту від COVSD-19. В свою чергу закупівля респіраторів проводилася для використання їх не у військовій частині, а для потреб ЗСУ. Зважаючи на це, командир військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 не може впливати на роботу тендерного комітету або уповноваженої особи по закупівлі респіраторів.

Просить врахувати, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був побудований в період спільного проживання позивача із його колишньою дружиною ОСОБА_6 , а кошти на будівництво даного будинку були отримані ОСОБА_2 в позику від його сестри, і даний факт встановлено рішеннями судів у справі №554/1298/14-ц.

Крім того, що стосується автомобіля Гелендваген, то даний транспортний засіб належить повнолітньому сину ОСОБА_2 та був придбаний у неробочому стані у 2016 році та відновлений з метою передачі в майбутньому для військової частини. Також наводить обставини щодо права власності іншого майна, про яке згадував відповідач у своєму відзиві. Тому просить врахувати наведені доводи та аргументи під час вирішення справи по суті й задовольнити позовні вимоги (а.с.164-169).

У судовому засіданні представник позивача адвокат Панченко О.О. підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просила задовольнити позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Зокрема зазначила, що кальянної кімнати і винного погребу в будинку немає, є лише звичайний погріб; позивач не є членом тендерного комітету.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача адвокат Логвінов Є.В. у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти позову в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. У зв`язку з цим просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а також доводи сторони відповідача, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Судом встановлено, що 31 липня 2020 року о 16 год. 30 хв. у мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-видання «Kolo.news» (https://kolo.news) за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 була опублікована стаття за авторством редакторки видання ОСОБА_1 (відповідача по справі) під назвою «На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген», у якій, зокрема, містилась інформація такого змісту: «...Обшуки було проведено на підставі можливих фактів розкрадання військового майна на загальну суму понад 1 млн. гривень, яке призначалось для бійців ООС та підтримання боєздатності збройних сил України на належному рівні. Під час обшуків, зокрема, за місцем проживання командира частини полковника ОСОБА_3 , яке виявилось елітним котеджем, було виявлено, окрім іншого, автомобілі марки марки Мерседес Бенс (в тому числі преміум класу) та японський мотоцикл марки Ямаха. Також було виявлено новий Мерседес Бенс 2020 року, зареєстрований на дружину (вартість такого авто у салоні в залежності від комплектації стартує з 42 тисяч доларів). Згідно декларації за 2019 рік, полковник отримав зарплату за рік у розмірі 202115 гривень, де військовий взяв кошти на елітне житло і автомобілі преміум класу, встановлюватиме слідство...», та інформація, яка опублікована до фото: «Котедж: полковника з винним погребом та кальянною кімнатою».

Дана обставина не заперечується відповідачем та підтверджується скрін-шотом сторінки веб-сайту (https://kolo.news) та листом-відповіддю від 19 серпня 2020 року відповідача на адвокатський запит (а.с.14-15, 19).

Позивач просить суд визнати недостовірною та такою, що ганьбить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 інформацію, розповсюджену у мережі Інтернет на веб-сайті інтернет-видання «Коло» (https://kolo.news) за посиланням https://kolo.news/category/criminal/21537 під назвою «На Полтавщині керівництво бази зберігання військового майна підозрюють у розкраданні: під час обшуків виявили Гелендваген» та інформацію, яка опублікована до фото: «Котедж: полковника з винним погребом та кальянною кімнатою»; зобов`язати відповідача ОСОБА_1 спростувати зазначену інформацію; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та судові витрати.
Відповідач заперечує вимоги позову за безпідставністю та необґрунтованістю.
Суд вважає доводи відповідача слушними, виходячи з наступного.
У статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року встановлено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, таємницю його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року встановлено, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте і сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканність його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь і репутацію (пункт 1 статті 17).

Конституцією України в ст.3 закріплено, що людина, її честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. А в силу ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності і правах.

У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок порушення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (ч.4 ст. 277 ЦК України).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію.

Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (ч.6 ст. 277 ЦК України).

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.7 ст. 277 ЦК України).

Згідно із ч.2 ст.5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

За положеннями статті 29 Закону України «Про інформацію», суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.
При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку, а з іншого, була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.
За таких обставин, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю державних органів та посадових осіб інформація, яка розповсюджується щодо державних посадовців, публічних осіб є суспільно важливою інформацією, а обмеження щодо розповсюдження цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.
Публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже вони, обираючи кар`єру публічної особи, погодились на таку увагу.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.
А відповідно до ч.1 ст.30 цього Закону ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду (ч.2 ст. 30 цього Закону).

У п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що при розгляді даної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже, спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В рішенні від 10 серпня 2006 року у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство».

Суд також звертає увагу на те, що повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19.

У пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська прес-група проти України» зазначено, що навіть, якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний баланс для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшенням за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення DEHAES GIJSELSv. BELGIUM, стор. 236, параграф 47).

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати (статі 3, 4, 6 Декларації).

Свобода дотримуватися своїх поглядів є основною передумовою інших свобод, гарантованих статтею 10 Конвенції, і вона користується майже абсолютним захистом у тому сенсі, що можливі обмеження, закладені в пункті 2 цієї статті. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці.

Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави стверджувати, що слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (рішення ЄСПЛ від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»).

Однак навіть у разі, якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання може залежати від того, чи існує достатнє «фактологічне підґрунтя» для оспорюваного висловлювання, в іншому випадку воно буде надмірним (рішення ЄСПЛ у справі «Ліндон, Очаковський-Лоран та Жулі проти Франції»). Щоб розрізнити твердження щодо фактів та оціночні судження необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань (рішення ЄСПЛ у справі «Бразільє проти Франції» від 11 квітня 2006 року), оскільки судження з питань, які становлять суспільний інтерес, можуть на цій підставі становити оціночні судження, а не твердження щодо фактів (рішення ЄСПЛ «Патурель проти Франції» від 22 грудня 2005 року, «ТОВ «Інститут економічних реформ» проти України» від 02 червня 2016 року).

Позивач вказує, що поширена відповідачем інформація принижує честь та гідність, а також ділову репутацію ОСОБА_2 , порушує право на недоторканість особистого і сімейного життя, дискредитує позивача як командира військової частини; інформація у інтернет-статті є негативною та недостовірною.

Однак, з огляду на зазначену природу оскаржуваних тверджень суд вважає, що вони мають розглядатися у контексті оскаржуваної інформації у цілому як оціночні судження, а не чисті твердження щодо фактів.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини посадова особа органу державної влади, погоджуючись на виконання владних повноважень, бере на себе обов`язок нести і поєднаний з цими повноваженнями тягар, до складу якого входить, зокрема, певний дискомфорт від критичного ставлення до влади, а тому межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

Судом встановлено і позивач наполягає на тому, що він займає посаду командира військової частини НОМЕР_1 . Отже, виконує організаційно-розпорядчі чи/або адміністративно-господарські функції або обов`язки, розпоряджається коштами, тобто використовує державний ресурс. За своїм статусом має в безпосередньому підпорядкуванні офіцерський та особовий склад, отже значною мірою відіграє певну роль у функціонуванні військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 3 Рішення Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8рп/2003 у справі за конституційним зверненням про офіційне тлумачення положення частини першої статті 7 Цивільного кодексу Української РСР (справа про поширення відомостей), проблеми, пов`язані з особливостями реалізації права громадян на свободу вираження поглядів і критику стосовно дій (бездіяльності) посадових та службових осіб, неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах «Нікула проти Фінляндії», «Яновський проти Польщі» та інших, Суд підкреслює, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Таким чином, оскільки позивач є публічною особою, а тому він свідомо відкритий для прискіпливого контролю за своєю особою з боку інших громадян.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення такого позову, має бути сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Судом не встановлено сукупності усіх обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації такою, що не відповідає дійсності, порушує його права і свободи, а також принижує його честь та гідність, ділову репутацію відсутні.

Слід також зазначити, що правові засади діяльності журналістів визначені Конституцією України, законами України «Про інформацію», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», «;Про інформаційні агентства», «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», «Про телебачення і радіомовлення», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та іншими нормативно-правовими актами.

До сфери професійної діяльності журналіста Закони України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відносять професійне збирання, одержання, створення та підготовку інформації для засобів масової інформації, виконання редакційно-посадових службових обов`язків в засобі масової інформації.

Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (стаття 2 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до статті 24 Закону України «Про інформацію» забороняються втручання у професійну діяльність журналістів, контроль за змістом поширюваної інформації, зокрема з метою поширення чи непоширення певної інформації, замовчування суспільно необхідної інформації, накладення заборони на висвітлення окремих тем, показ окремих осіб або поширення інформації про них, заборони критикувати суб`єкти владних повноважень, крім випадків, встановлених законом, договором між засновником (власником) і трудовим колективом, редакційним статутом.

Суб`єкти інформаційних відносин звільняються від відповідальності за розголошення інформації з обмеженим доступом, якщо суд встановить, що ця інформація є суспільно необхідною.

Проте, право журналістів поширювати інформацію не є абсолютним і одне з найголовніших питань, яке постає під час розгляду таких справ, це баланс між правом на свободу слова і правом на повагу честі та гідності (рішення ЄСПЛ від 29.03.2005 у справі «Українська Медіа Група проти України»).

Зі змісту оспорюваної публікації журналістки ОСОБА_1 на сторінці Інтернет-видання «Kolo.news» вбачається, що вимоги цивільного закону відповідачем були дотримані.

Суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що позивач є публічною особою, а оспорювана інформація - суспільно важливою.

За таких обставин, суд вважає, що баланс між публічним інтересом, що полягає у праві в суспільства отримувати інформацію, та правом особи на повагу до її честі, гідності та ділової репутації, було дотримано.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не спростував обставини, викладені відповідачем у відзиві, тому суд на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недостовірною поширеної відносно нього інформації і зобов`язання її спростувати та відмовляє у їх задоволенні.

Оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною, підстави для її задоволення також відсутні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд відмовляє у позові, а судові витрати понесені лише позивачем, їх розподіл не здійснюється.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.16,23,297, 277,302 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову адвоката Панченко Олени Олександрівни в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірної інформації та її спростування, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , адреса: 39430, с.Селещина-1, Машівського району, Полтавської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 ;

відповідач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 28.12.2020 року.

Суддя: А.М.Чуванова