Справа № 646/3236/20
№ провадження 2/646/1553/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2020 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.,

за участю секретаря - Коммунарової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Червонозаводського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 646/3236/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 5320,95 грн., середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в сумі 82 142,32 грн. та моральної шкоди у сумі 4 723,00 грн.

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що з 04.05.2018 року по 14.06.2018 року він працював у Державному проектно-вишукувального та науково-дослідного інституті «Укренергомережпроект» на посаді сторожа. 14.06.2018 року позивача було звільнено з роботи за власним бажанням. На дату звільнення відповідач не виплатив позивачу всіх сум, що підлягають виплаті у зв`язку із звільненням, а саме заборгованість по заробітній платі в сумі 5 320, 95 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі в розмірі 5 320, 95 грн., а також суму середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку в сумі 82 142,32 грн. та моральної шкоди у сумі 4 723,00 грн.

29.05.2020 даний позов було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

09.06.2020 через канцелярію суду надійшло клопотання позивача про долучення квитанції про сплату судового збору у сумі 1 681,60 грн.

Ухвалою суду від 12.06.2020 року провадження по вказаній справі відкрито, з урахуванням уточненого позову та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення та виклику сторін по справі.

Позивачем до суду подана заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, просив стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір у сумі 1681, 60 грн.

17.06.2020 від представника відповідача тимчасово виконуючий обов`язки директора О.С. Іванов, через канцелярію суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача проти уточненого позову не заперечував, покладався на розсуд суду.

27.11.2020 ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи з повідомленням сторін.

07.12.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому тимчасово виконуючий обов`язки директора Г.І. Лазутін просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач стверджує, що він був прийнятий на посаду сторожа на підставі наказу № 63-к по ДВП НДІ "Укренергомережпроект" 04 травня 2018 року в адміністративний господарський відділ Інституту, однак штат сторожів був укомплектовано повністю і начальник адміністративно-господарського відділу Інституту ОСОБА_2 прийняв даного працівника без відома керівництва. А також дані щодо працівника ОСОБА_1 не було передано до Державної Податкової Служби України.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільно процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі письмових доказів.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 04.05.2018 позивач був прийнятий на роботу до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду сторожа, на підставі наказу № 63-К від 04.05.2018, що підтверджується з наданої копії трудової книжки позивача. (а.с.7).

14.06.2018 позивача звільнено з ДПВ НДІ «Укренергомережпроект» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, згідно з наказом № 83-К.

Відповідно до довідки ДПВ НДІ «Укренергомережпроект» № 23/31 від 30.04.2020 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 04.05.2018 по 14.06. 2018 складає 5 320, 95 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

При звільненні позивача з ним не були проведені остаточні розрахунки та виплати.

Щодо заперечень представника відповідача про те, що дані працівника ОСОБА_1 не було передано до Державної Податкової Служби України, слід зазначити, що позивач не зобов`язаний передавати дану інформацію, а наявність довідки про заборгованість підприємства підтверджує факт перебування позивача у трудових відносинах з ДПВ НДІ «Укренергомережпроект».

Належними та допустимими доказами представник відповідача ОСОБА_3 не довів суду, що позивач не перебував в трудових відносинах з ДПВ НДІ «Укренергомережпроект», не спростував інформацію внесену у трудову книжку (надана копія) та зазначену у довідці № 23/31 від 30.04.2020, з якої вбачається, що ОСОБА_1 працював в ДПВ НДІ «Укренергомережпроект» на посаді сторожа та протягом травня-червня 2018 року йому була нарахована, але не виплачена у визначений ст.116 КЗпП України строк заробітна плата на загальну суму 5 320, 95 грн.

У зв`язку з цим, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 5 320, 95 грн підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як роз`яснено в пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Розрахунок середнього заробітку для таких виплат проводиться відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно з цим Порядком середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 проведено розрахунок середнього заробітку з дати початку трудових відносин з 04 травня 2018 року по 30 квітня 2020 = 494 дня, у сумі 82 142, 32 грн.

Як встановлено судом, позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем 1 місяць 10 днів про порушення права на отримання остаточного розрахунку позивачу стало відомо з моменту його звільнення, тобто з 14.06.2018.

Проте, за захистом свого порушеного права позивач звернувся лише через 2 роки, крім того позивач не звертався до відповідача на момент звільнення з вимогою про відповідні виплати, а реалізував таке право лише у травні 2020 року, подавши позов.

Для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2018 - 2020 роках можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку (82 142, 32 грн) зі встановленим розміром заборгованості (5 320, 95 грн),період перебування у трудових відносинах, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 6500, 00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Тому, суд вважає правильним у цій частині частково задовольнити позовні вимоги про стягнення за статтею 117 КЗпП за час затримки розрахунку при звільненні позивача відшкодування у сумі 6 500, 00 грн.

Враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду, яка закріплена у Постанові від 26 червня 2019 року, суд дійшов висновку про зменшення суми заборгованості середнього заробітку з 82 142, 32 грн до 6 500, грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 4 723,00 грн., посилаючись на те, що йому були заподіяні моральні страждання, викликані тим, що він був позбавлений джерела існування, був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя, це було досить тяжко, він впадав у депресію, хворів, звертався до лікарів, а ліки купити було нізащо.

Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав ОСОБА_4 , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто позивачу завдано моральну шкоду.

Суд зауважує, що в результаті невиплати заробітної плати протягом тривалого періоду часу позивач поніс моральні страждання, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково із врахуванням розміру невиплачених відповідачем сум, характеру та тривалості завданих моральних страждань.

Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 3 000,00 грн.

Суд вважає, що в даній справі відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 грн. є достатніми для сприяння відновленню порушених прав позивача.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений ОСОБА_1 позов є таким, що підлягає частковому задоволенню.

За правилами статті Закону України «Про судовий збір» позивачі при поданні позову про стягнення заробітної плати звільняються від сплати судового збору.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» слід стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. З відповідача також підлягають стягненню судові витрати на користь позивача, пропорційно до частини задоволених вимог у сумі 1681, 60 грн.

Крім того, у відповідність до положень ч.1 п. 2 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах виплати позивачу заробітної плати за один місяць.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265,280-283 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 5 320 грн. 95 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 6 500 грн. 00 коп., а всього підлягає стягненню 11 820 (одинаднадцять тисяч вісімсот двадцять гривень) 95 коп., без врахування податків.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект», , м.Харків, наб.Гімназійна, 2, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі за один місяць підлягає негайному виконанню.

В задоволенні іншої частини вимог позову відмовити.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 грн.

Стягнути з Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60, 80 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Червонозаводський районний суд м. Харкова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідн. НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Укренергомережпроект», місце знаходження: м. Харків, Гімназійна набережна, 2, Код ЄДРПОУ - 00114092.

Текст рішення виготовлений та підписаний 29.12.2020.

Суддя: І. М. Шелест