Справа № 715/2259/20
Провадження № 2/715/677/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року Глибоцький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Маковійчук Ю.В.

секретар судового засідання Затолошна Р.В.

учасники судового процесу:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості по сплаті аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення старшої дитини повноліття.

Посилається на те, що вони до 24 вересня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали однією сім`єю у будинку АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом виховували і утримували дітей і лише з липня 2020 року почали проживати окремо.

Зазначає, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів, виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області 25 листопада 2015 року, відповідачкою пред`явлено до виконання лише 01 липня 2020 року. Однак державним виконавцем Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби обчислено заборгованість зі сплати позивачем аліментів, яка згідно з розрахунком від 30 вересня 2020 року за період з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2020 року становить 118 284 грн.

Просить суд ухвалити рішення, яким звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 108 714,00 грн. на користь ОСОБА_3 за виконавчим листом №715/2569/15.

13 листопада 2020 року ОСОБА_3 направила до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що не зважаючи на спільне прожиття, позивач ОСОБА_1 всі зароблені кошти витрачав на свої потреби, про дітей не дбав, не виховував їх та не надавав жодної матеріальної допомоги. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позовній заяві, вказав, що дітей вони утримували разом, окрім того, він матеріально допомагав ОСОБА_3 купити інвентар для роботи, так як вона займається на дому перукарською справою. Просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в позові, просив суд задовольнити його в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, вказувала, що на даний момент вона утримує дітей сама, підтвердила що за час шлюбу дітей вони утримували разом.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.10.2009 року по 24.09.2020 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законодавством для дитини відповідного віку до досягнення найстаршої дитини повноліття.

Сторони по справі проживали однією сім`єю у будинку АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, разом виховували і утримували дітей і лише з липня 2020 року почали проживати окремо. Зокрема, в судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердила факт того, що сторони спільно проживали до липня 2020 року та разом утримували дітей, хоча не вели спільний бюджет, але як відповідачка так і позивач витрачали кошти на дітей та господарство.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судовому засіданні вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю до липня 2020 року, проводили дозвілля разом.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 аліментів, виданий Глибоцьким районним судом Чернівецької області 25 листопада 2015 року, пред`явлено відповідачкою до виконання лише 01 липня 2020 року, про що свідчать її заява до Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби та постанова державного виконавця Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 02 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62446685 на підставі цього виконавчого листа.

Державним виконавцем Глибоцького районного відділу державної виконавчої служби обчислено заборгованість зі сплати ОСОБА_1 аліментів, яка згідно з розрахунком від 30 вересня 2020 року за період з 01 грудня 2015 року по 01 жовтня 2020 року становить 118 284 грн.

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі(ч.3 ст. 181 СК України).

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів (стаття 188 СК).

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

З наведених норм права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно ч.3 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» (який був чинний в момент видачі виконавчого листа 04 квітня 2007 року) рішення про стягнення періодичних платежів (у справах про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, втратою годувальника тощо) можуть бути пред`явлені для виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Відповідно до ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року но справі № 706/136/16-и, від 25 червня 2018 року у справі № 753/23672/16-п та від 27 лютого 2019 року у справі № 307/1186/17 дійшов висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Враховуючи те, що сторони по справі з 2009 року до липня 2020 року проживали разом та разом утримували дітей, витрачали кошти на їх матеріальне забезпечення, що також було підтверджено відповідачкою в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позивача ОСОБА_1 слід звільнити від сплати заборгованості за аліментами, нарахованої на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , згідно рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 07.12.2015 року за період з 01 грудня 2015 року по 01 липень 2020 року.

На підставі наведеного та керуючись 2, 4, 5, 10, 49, 81, 89, 110, 141, 206, 352, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

Звільнити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 108 714 (сто вісім тисяч сімсот чотирнадцять) гривень за період з 01 грудня 2015 року по 01 липня 2020 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: