КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/2601/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Саліхова В.В., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" на рішення Святошинського районного суду міста Києва, ухваленого під головуванням судді Сенька М.Ф. 12 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" про стягнення страхового відшкодування,-

встановив:

В червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПрАТ "Страхова Група "ТАС" 20363,11 грн. майнової шкоди, 365,40 грн. судового збору, 2072,85 грн. виконавчого збору та 46,32 грн. витрат виконавчого провадження.

Вимоги обґрунтовує тим, що 27 серпня 2011 року між ним та ПрАТ "Страхова Група "ТАС" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АА/5646531, забезпеченим транспортним засобом за яким є автомобіль VolksWagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1 .

03 січня 2012 року під час керування зазначеним транспортним засобом у ОСОБА_1 різко погіршився стан здоров`я, він втратив свідомість, внаслідок чого втратив можливість керування автомобілем, що призвело до наїзду на пішохідну зону та зіткнення з гранітною чашею фонтану.

26 вересня 2012 року до страхової компанії надійшла заява про страхове відшкодування.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року у справі №127/915/14-ц за позовом Департаменту комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради з ОСОБА_1 стягнуто 20363,11 грн. шкоди у зв`язку із пошкодженням об`єктів благоустрою.

Рішення суду пред`явлено до виконання, під час якого з нього стягнуто 20363,11 грн. шкоди, 365,40 грн. судового збору, 2072,85 грн. виконавчого збору та 46,32 грн. витрат виконавчого провадження.

З посиланням на те, що його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована звернувся до суду із цим позовом.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ПрАТ "Страхова Група "ТАС" 20363,11 грн. В задоволенні іншої частини вимог відмовлено. Стягнуто з ПРАТ "Страхова Група "ТАС" на користь держави 704,80 грн. судових витрат.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ПрАТ "Страхова Група "ТАС" подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі посилається на те, що згідно із статтею 36 (36.4) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик може здійснити компенсацію витрат страхувальника за умови погодження із страховиком такої виплати, інакше у компенсації може бути відмовлено.

Вказує, що згідно із статтею 32 (32.1) цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, якщо не виникає цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу. Зазначає, що за подією не виникала цивільно-правова відповідальність позивача.

Також зазначає, що позивачем пропущено строки визначені статтею 37 Закону строки звернення із заявою про страхове відшкодування.

Окрім того, посилається на те, що відповідно до статей 22, 31, 36 Закону відшкодовується виключно оцінена шкода, на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем та за вирахуванням ПДВ.

Посилається на пропуск строків позовної давності, про що було заявлено в суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на її безпідставність та законність висновків суду у справі, вказуючи, що подія є страховим випадком; сума, що з нього стягнута, визначена рішенням суду; дотримання ним строків подання заяви про виплату страхового відшкодування; пред`явлення вимог в межах строків позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається в порядку письмового провадження без виклику сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи між ОСОБА_1 та ПрАТ "Страхова Група "ТАС" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом №АА/5646531, строк дії якого з 27 серпня 2011 року по 26 серпня 2012 року. Забезпеченим транспортним засобом за полісом є автомобіль Volkswagen Touareg, номерний знак НОМЕР_1 .

01 березня 2012 року за участю автомобіля Volkswagen Тouareg, номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням та з вини ОСОБА_1 відбулась ДТП, а саме виїзд автомобілем на пішохідну зону із подальшим пошкодженням гранітного облицювання чаші фонтану, турнікетного огородження бульвару та бордюру на пішохідному переході.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 28 квітня 2014 року у справі №127/915/14-ц на ОСОБА_1 покладено цивільно-правову відповідальність за наслідки, що сталися у зв`язку із ДТП, у вигляді обов`язку відшкодувати матеріальні збитки, заподіяні потерпілому - Департаменту комунального господарства та обслуговування Вінницької міської ради в розмірі 20363,11 грн.

Згідно із цим рішенням зазначено, що листом від 05 жовтня 2012 року АТ "СГ "ТАС" повідомило ОСОБА_1 про відмову у виплаті страхового відшкодування/виплати потерпілій стороні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ДТП є страховою подією, обов`язком страховика є здійснити на користь страхувальника компенсацію витрат у зв`язку із настанням страхового випадку. Суд першої інстанції відхилив заперечення відповідача, що витрати не були з ними попередньо погоджені, а також про неналежну оцінку завданої шкоди, з тих підстав, що обов`язок відшкодування покладено рішенням суду та яким встановлено розмір заподіяної шкоди.

Щодо заяви про застосування позовної давності, суд вказав, що перебіг строку позовної давності, за обставин спору, починається з дня виконання рішення суду, тобто з дня відшкодування позивачем заподіяної шкоди.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції станом на 03 січня 2012 року (дату події) у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1).

Статтею 3 цього Закону унормовано, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодування особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 22 цього Закону:

22.1. При настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

22.2. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.

Статтею 28 цього Закону установлено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та порядок його виплати визначено статтею 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені у пункті 37.1 статті 37 цього Закону та такими є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди;

37.1.5. одержання страхувальником повного відшкодування шкоди за договором майнового страхування від особи, яка її завдала.

37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Щодо доводів скаржника з посиланням на статтю 36 (36.4) Закону, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно із цією нормою страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Вказана норма Закону не визначає імперативного правила, що страховик приймає лише рішення про відмову у компенсації, при цьому пунктом 37.1 статті 37 не передбачено відмови у виплаті страхового відшкодування в разі неузгодження страховиком та заявником (потерпілим) розміру страхового відшкодування.

Згідно статті 37 (37.1.3) Закону врегульовано, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, а також захистити майнові інтереси страхувальників.

Отже, якщо страховик обізнаний про подію, що має ознаки страхового випадку, об`єктивно може визначити розмір заподіяної шкоди, то посилання на обставину, що страхувальник не узгодив з ним здійснення витрат самі по собі не можуть бути підставою для відмови страховика від виконання обов`язку з компенсації понесених страхувальником витрат.

При цьому, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 здійснив відшкодування шкоди на виконання рішення суду та у визначеному судом розмірі, а не за домовленістю із потерпілою особою чи з інших підстав без попереднього погодження із страховиком.

Доводи скаржника, що у зв`язку із ДТП не виникла цивільно-правова відповідальність позивача і відповідно до статті 32 (32.1) Закону страховик не відшкодовує шкоди безпідставні та спростовуються рішенням суду у справі №127/915/14-ц, яким на ОСОБА_1 покладено цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування шкоди за спричинені наслідки у зв`язку із керуванням автомобілем.

Колегія суддів зазначає, що цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, настає внаслідок страхового випадку, яким є подія внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу (стаття 6 цього Закону).

Доводи скаржника щодо відсутності цивільно-правової відповідальності позивача не обґрунтовані, не містять мотивів такого твердження та суперечать установленим обставинам справи.

Доводи, що позивачем пропущено визначені статтею 37 Закону строки звернення із заявою про страхове відшкодування, безпідставні. З матеріалів справи убачається, що подія мала місце 03 січня 2012 року, а згідно рішення Апеляційного суду Вінницької області у справі №127/915/14-ц установлено, що 05 жовтня 2012 року страховиком повідомлено про відмову у виплаті страхового відшкодування (тобто в межах річного строку).

Доводи скаржника з посиланням на вимоги статей 22, 31, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" про те, що відшкодовується виключно оцінена шкода, на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем та за вирахуванням ПДВ, відхиляється колегією суддів, оскільки розмір шкоди установлено рішенням суду, яке набуло чинності, доводів на спростування цього розміру, порушення порядку визначення цієї шкоди та доказів на визначення шкоди в іншому розміру, скаржником не надано.

В частині позовної давності колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування).

Отже доводи скаржника про застосування позовної давності не відповідають вимогам та відхиляються колегією суддів, при цьому посилання суду першої інстанції на факт відліку такого строку з дня відшкодування шкоди позивачем є помилковим, проте зазначене не призвело до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова Група "ТАС" залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.В. Саліхов

В.В. Соколова