Справа № 216/7640/19
провадження 2/216/1723/20
29 грудня 2020 року місто Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Бутенко М.В.,
секретаря судового засідання Клименко О.В.,
заочно розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями в порядку спадкування за законом, -
суть спору:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями в порядку спадкування за законом.
Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, за якими ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Заповіту батько не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька були його діти - він та моя сестра ОСОБА_2 . На день смерті ОСОБА_3 , разом з померлим за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання лише моє - ОСОБА_1 . Згідно спадкової справи №2118-2003, відкритої нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 , він прийняв спадщину, було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстром №1-5319 (на автомобіль, що належав батькові) На житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . свідоцтво не видано. Його сестра ОСОБА_2 спадщину в установлений строк не прийняла, що підтвердила заявою, яка знаходиться в спадковій справі №2118-2003. Зазначений житловий будинок з господарчими будівлями був придбаний його батьком ОСОБА_3 під час зареєстрованого шлюбу з його матір`ю ОСОБА_4 . Відповідно до статей 60-63 Сімейного кодексу України, співвласником зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями була його мати ОСОБА_4 , проте за її життя частка у праві спільної сумісної власності подружжя не була визначена ні договором, ні за рішенням суду, та не була зареєстрована відповідно до діючого законодавства України. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_4 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Після смерті матері спадкоємцями першої черги стали: він, та його сестра ОСОБА_2 , яка після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 звернулась з заявою в Третю Дніпропетровську державну нотаріальну контору про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Демуш Є.В. була заведена спадкова справа №835/2009. Втім, свідоцтво про спадщину моя сестра ОСОБА_2 так і не отримала по невідомим мені причинам. В той же час, він також звертався з відповідною заявою до нотаріуса, та також не отримав свідоцтво про спадщину, тому, що в нього не було вирішено питання отримання свідоцтва про спадщину після смерті його батька ОСОБА_3 . Шлюб його батьків був розірваний ще 09 квітня 1984 р. Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області № актового запису 154.
Спадкове майно після обох померлих батьків складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який оформлений на ім`я мого батька ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого 25 липня 1972 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2289 та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Криворізьке 5юро технічної інвентаризації» за №101-125-2539. Зазначений житловий будинок з господарчими будівлями був придбаний батьками під час зареєстрованого шлюбу. Заповіт батьки за життя не складали. Він звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до державного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Шабліян Є.М. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що: не визначена частка жодного подружжя на спільне сумісне майно та після смерті кожного із подружжя відкрилась спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна і рекомендовано вернутися до суду з питання визнання права власності на спадкове майно.
Спадщина після його батька ОСОБА_3 відкрилась і була прийнята ним до 1 січня 2004 року, тому застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Рішенням №177/1 від 20.05.1988 р. виконавчого комітету Центрально-Міського районної у місті ради (після розлучення батьків) узаконено гараж «В», веранда «а-1», прибудову «а-2». За рахунок поточного ремонту та будівництва веранди «а-1», прибудови «а-2» до житлового будинку «А-1» загальна площа приміщень змінилась з 68,22 м. кв. на 89,1 м.кв., житлова площа змінилась з 51.09 м. кв. на 52.01 м. кв. Не оформлені правоустановчі документи на будівництво здійснене до 05.08.1992 р, а саме: літня кухня «Б» після реконструкції - не є самочинним. Відповідач перешкоджає йому реалізувати його право на отримання спадщини тим, що подала заяву про прийняття вказаного спадкового майна не за місцезнаходження майна та відмовляється вирішити добровільно питання поділу спадкового майна, та нести витрати на оформлення правоустановчих документів для отримання спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , всі витрати він несе одноособово.
Представник позивача ОСОБА_5 , подала до суду клопотання про розгляд справи в у відсутність позивача та його представника, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, судом повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення суду, але відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦПК України, в установлений судом строк не подала суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзиву на позовну заяву.
У зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, а позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку.
Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , видане Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області 18 липня 2001р., актовий запис №905.
На день смерті ОСОБА_3 , разом з померлим за адресою АДРЕСА_1 було зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №5939 від 05.08.2019 р.).
Згідно спадкової справи №2118-2003, відкритої нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, після смерті ОСОБА_3 , позивач прийняв спадщину, про що йому було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстром №1-5319 на автомобіль
Відповідач ОСОБА_2 спадщину в установлений строк не прийняла, що підтверджується її заявою від 12.11.2003, в матеріалах спадковій справі №2118-2003.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 від 01.04.2009 р.
Спадкове майно після обох померлих батьків складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 липня 1972 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2289 та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за №101-125-2539, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 25 липня 1972 року та копією реєстраційного посвідчення в БТІ від 02.08.1972 р.
Згідно з архівною справою на момент укладання договору купівлі продажу домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 а складалося з житлового будинку «А-1» загальною площею приміщень 68,22 м. кв., житловою площею 51.09 м. кв., літня кухня «Б».
Рішенням №177/1 від 20.05.1988 р. виконавчого комітету Центрально-Міського районної у місті ради (після розлучення батьків) узаконено гараж «В», веранда «а-1», прибудову «а-2».

За рахунок поточного ремонту та будівництва веранди «а-1», прибудови «а-2» до житлового будинку «А-1» загальна площа приміщень змінилась з 68,22 м. кв. на 89,1 м.кв., житлова площа змінилась з 51.09 м. квю на 52.01 м. кв. Не оформлені правоустановчі документи на будівництво здійснене до 05.08.1992 р, а саме: літня кухня «Б» після реконструкції - не є самочинним, що підтверджується відомістю про технічний стан нерухомого майна, виданою 01.08.2018 Комунальним підприємством «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».

Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був розірваний 09 квітня 1984 р. Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області № актового запису 154, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №1 від 09.12.2015 р.

Постановою про відмову вчиненні нотаріальних дій від 16.11.2019 р. в.о. завідуючої Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що не визначена частка кожного подружжя на спільне сумісне майно та після смерті кожного із подружжя відкрилась спадщина на різне коло спадкоємців і на різні частки спадкового майна і рекомендовано звернутися до суду з питання визнання права власності на спадкове майно.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки позивач звернувся до суду у зв`язку з неможливістю оформлення ним права на спадщину, тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК України, що регулюють питання захисту права власності, а також спадкування та виникнення права на спадщину і його здійснення.

Частиною 4 статті 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 16 ЦК України та нормами глави 23 ЦК України визначені основні способи захисту порушених прав, в тому числі права власності. Так, відповідно до ч.1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути вимоги про припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до положення ст. 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно до ст. 328 ЦК України та п.5,37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на майно, яке вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог діючого законодавства спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (статті 1216-1218 ЦК України).

Крім того порядок здійснення спадкоємцями права на спадщину визначено нормами глави 87 книги VI Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року.

При цьому пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним.

За змістом роз`яснень абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові лише за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 4 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 вбачається, що згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі трати ним документа, який за свідчу є його право власності.

Таким чином, позовні вимоги позивача вважаються судом обґрунтованими та такими, що узгоджуються з нормами цивільного законодавства, через що такі вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264-265 ЦПК України, ст.ст. 328, 1216-1218, 1221, 1223, 1261, 1266, 1268, 1296, 1297 ЦК України, п.п. 2, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року N7, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права власності на частину житлового будинку з господарчими будівлями в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/2 частини житлового будинку «А-1» загальною площею - 89,1м. кв. житловою площею -52,0 кв.м.; визнати за мною право власності на гараж «В»; веранду «а-1»; прибудову «а-2».; літню кухню «Б», які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, що належали спадкодавцю ОСОБА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце розташування: АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. Бутенко