провадження № 2/947/656/20
24.12.2020 року м. Одеса
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Літвінової І.А.,
секретарі суду - Молодов В.С., Палій А.Г.,
В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона є власницею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та є місцем її реєстрації та проживання. В силу наявності кредитних договорів, договору іпотеки на вказану квартиру та відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивач не може реалізовувати право власності на своє майно, у зв`язку із чим і звернулася до суду.
На час розгляду справи суд забезпечив позов, наклавши арешт на спірну квартиру ухвалою від 04.11.2019 року.
Ухвалою суду від 15.12.2019 року у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. витребувано копію спадкової справи № 29/2013 до майна померлого ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 14.02.2020 року відкладено розгляд справи по суті та продовжено строк вчинення процесуальних дій учасниками справи; повторно роз`яснено третій особі Управлінню державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради право подати пояснення щодо позову або відзиву та доказів протягом п`ятнадцяти днів; приєднано до матеріалів справи копію спадкової справи № 29/2013, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (вхід. № 890 від 11.01.2020).
05.02.2020 року зі сторони позивача надані заперечення проти вищевказаного клопотання (вхід. № 5075).
09.01.2020 року від третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. надійшли пояснення, в яких третя особа підтримує позов ОСОБА_1 . Крім іншого повідомляє, що Акціонерне товариство «Укрсиббанк» до нотаріусу не зверталось з жодними вимогами з приводу спадкового майна - квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину за законом щодо якої було оформлено нею 17.12.2014 року на спадкоємицю померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 з боку третьої особи - Одеської міської ради в особі Управління державної реєстрації юридичного департаменту надійшли пояснення, в яких третя особа просить розглянути та долучити до матеріалів надані пояснення, та вказує, що якщо вимоги позивача будуть задоволені, суб`єктом державної реєстрації будуть проведені відповідні реєстраційні дії.
В ході розгляду справи суд встановив наступне.
В якості забезпечення зобов`язань за вказаними кредитними договорами між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УКРСИББАНК» та ОСОБА_4 (батько ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_1 ) було укладено Договір іпотеки нерухомого майна від 26.05.2008 року. Предметом вказаного договору є об`єкт нерухомого майна, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Пізніше, між Банком та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу № 1 від 12.12.2011 року, та Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки № 5207-5208 від 12.12.2011 року.
ОСОБА_1 , як дружина померлого, успадкувала названу вище квартиру відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.12.2014 року. Оформлення свідоцтва про право на спадщину здійснено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.
ОСОБА_1 - позивач у справі, є дружиною померлого ОСОБА_4 , яка на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем та на теперішній час проживає у квартирі, що є предметом іпотеки.
Спадщину, після смерті ОСОБА_4 прийняла ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про прийняття спадщини від 17.12.2014 року, спадкова справа № 29/2013 (реєстровий реєстраційний номер - №1592).
Положеннями статті 12 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Стаття 7 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, повної суми боргу за Кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 1218,1231 ЦК України), за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.
Згідно ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України, відповідно до положень якої спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Частинами першою та другою статті 23 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права, несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.
Вказані вище висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, які відповідно до приписів ч. 4 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України суд враховує при розгляді цієї справи.
Таким чином, кредитор протягом шести місяців після прийняття у передбаченому законом порядку спадкоємцями спадщини (після закінчення шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини) вправі пред`явити до них свої вимоги.
Іпотекодавець ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (актовий запис № 8382).
В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходилась цивільна справа № 520/690/14-ц. Розгляд справи було завершено 23.07.2015 року ухваленням рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «КЕЙ-КОЛЛЕКТ» до ОСОБА_2 по стягненню заборгованості. На вказане рішення ТОВ «Кей-Колект» була подана апеляційна скарга, яка ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.08.2015 року була залишена без руху, а ухвалою від 17.09.2015 року - повернута апелянту. Отже рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року у цивільній справі № 520/690/14-ц набрало законної сили 17.09.2015 року.
Відповідно до ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
В матеріалах справи відсутні дані, що в порядку ч. 2 ст. 1281 Цивільного кодексу України АТ «УКРСИББАНК» звертався до ОСОБА_1 , яка є спадкоємицею померлого ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 3 ст. 1281 Цивільного кодексу України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.
Таким чином, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині втрати АТ «УКРСИББАНК» права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки до ОСОБА_1 .
Щодо позовних вимог щодо скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно суд приходить до наступних висновків.
Також позивачем надана Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якій наявний запис про іпотеку 8123269 де іпотекодержателем значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», реєстраційний номер іпотеки 7386352 та запис про обтяження 8123259 на підставі договору іпотеки.
Вказані записи позивач просить скасувати посилаючись на те, що записи були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно третьою особою по справі - Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу при видачі позивачці Свідоцтва про право на спадщину на майно. Вони були перенесені відповідно до п. 22 Постанови КМ України від 17.10.2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав та їх обтяжень» (постанова діяла на момент внесення записів), в якому вказано, що під час проведення у випадках, передбачених законодавством, державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, щодо якого у спеціальному розділі Державного реєстру прав, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстрі іпотек та Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться записи про іпотеку, обтяження речових прав, державний реєстратор переносить їх до відповідного розділу Державного реєстру прав, відкритого на такий об`єкт нерухомого майна. Крім іншого зазначає, що вказані позовні вимоги щодо скасування записів є похідними від вимог щодо втрати права вимоги за кредитними договорами та договором іпотеки до ОСОБА_1 в силу приписів ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України. Наявність вказаних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є обмеженням на сьогоднішній день правом власності на майно, оскільки наявність вказаних записів робить неможливим розпорядження квартирою. Статтею 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
«…5.17. Судами також не враховано, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе орендарем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права оренди іншої особи. При цьому рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
5.18. Якщо судом буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав правомірно прийняв рішення про державну реєстрацію права (зокрема, для державної реєстрації подані всі необхідні документи, які вимагаються відповідно до закону, та відсутні встановлені законом підстави для відмови в державній реєстрації права), то це не є перешкодою для задоволення позову про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, якщо наявність такого запису порушує право або інтерес позивача. Тому за позовом про скасування запису про проведену державну реєстрацію права оренди відповідачем є не суб`єкт держаної реєстрації прав, а особа, щодо права якої здійснено такий запис…»
У записі про іпотеку 8123269 в якості Іпотекодержателя вказане ТОВ «Кей-Колект». Підставою вказаний договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер: 5207-5208, виданий 12.12.2011 року, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект».
Як зазначалося раніше, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2015 року по справі № 520/690/14-ц встановлено безпідставність вимог ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якості забезпечення виконання якого був укладений договір іпотеки, за яким в подальшому був укладений названий договір про відступлення прав за договором іпотеки.
Однак в матеріалах даної справи не має відомостей про те, що договір факторингу № 1, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року, за умовами якого (п. 1 пп.1.4) одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Однак позивач не надав належної оцінки вказаному клопотанню та заперечував проти нього.
Згідно з частиною четвертою статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Тому в подальшому ухвалою суду від 17.04.2020 року за клопотання Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» третьою особою у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».
Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, статтями 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , ст.ст. 1218, 1231, 1281, 1282 ЦК України, суд
В іншій частині відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського районного суду м. Одеси.
Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана до Київського районного суду м. Одеси протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі та відповідати вимогам, встановленим статтею 285 ЦПК України.
Суддя Літвінова І. А.