Справа № 369/4037/16-ц
Провадження № 2/369/1879/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2020 Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., за участю секретаря Моргун А.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та витребування оригіналів документів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Не погоджуючись з вказаним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та витребування оригіналів документів, в якій з урахуванням уточнень та змін позовних вимог остаточно просила суд:

визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

відібрати малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від ОСОБА_2 з місця її проживання та його фактичного місцезнаходження: АДРЕСА_2 , та передати його для сумісного проживання разом з його матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

витребувати з володіння ОСОБА_2 оригінали медичної картки, свідоцтва про народження, Чорнобильського посвідчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжують знаходитись у володінні ОСОБА_2 за адресою її проживання та проживання ОСОБА_3 за час існування спору з нею: АДРЕСА_2 , для передачі їх власнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі законного представника матері ОСОБА_1 .

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтувала тим, що ОСОБА_2 звернулась до неї з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Проте, позивач стверджувала, що ОСОБА_2 протиправно заволоділа правами на її сина ОСОБА_4 , всупереч її волі, скориставшись обставинами, що склались.

ОСОБА_1 вказувала, що вона 13.05.2006 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 даного шлюбу народився син ОСОБА_3 .

Вся сім`я проживала за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , там же були зареєстровані позивач та її син ОСОБА_6 .

21.12.2007 після того, як відносини між подружжям не склались, шлюб між позивачем та ОСОБА_5 було розірвано, виховання та догляд за сином ОСОБА_6 було покладено повністю на позивача.

05.08.2008 позивач вийшла заміж за ОСОБА_7 і почала проживати з ним сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 . У ОСОБА_8 склались хороші стосунки із сином позивача ОСОБА_6 , він добросовісно виконував і виконує батьківські обов`язки по відношенню до сина позивача ОСОБА_6 .

Зі слів позивача, ОСОБА_2 стала все більше висловлювати своє невдоволення чоловіком позивача, тому позивач та її чоловік з 2009 року вирішили переїхати на інше місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

За домовленістю між сторонами син позивача ОСОБА_6 залишився проживати у відповідача, поки молода сім`я не облаштує нове місце свого проживання, при цьому позивач вказувала, що вона постійно доглядала за сином, він все частіше став проживати з нею та її чоловіком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї та її чоловіка народилась донька, тому відповідач вмовила її, щоб син ОСОБА_6 пожив з нею, проте позивач постійно підтримувала із сином зв`язок, він часто приїжджав до неї та до сестри. Зі слів позивача, відповідач вмовляла позивача зачекати ще деякий час з переїздом ОСОБА_6 , що він пізніше переїде на постійне місце проживання до неї та її чоловіка в м. Київ.

Згодом відповідач вирішила взагалі залишити онука проживати із собою, коли позивач звернулась до неї щодо переїзду сина до неї, відповідач в грубій формі їй відмовила.

У червні 2019 року позивач після того, як ОСОБА_2 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду у зв`язку із тим, що син позивача ОСОБА_6 вирішив проживати разом з матір`ю, подала заяву про зміну позовних вимог, де вказала, що ОСОБА_2 було задоволено її вимоги відносно визначення місця проживання її сина ОСОБА_6 , що вона добровільно передала його матері для спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачем було виявлено, що у її сина за час його проживання з бабусею ОСОБА_2 погіршився стан здоров`я, тому позивачем було ініційовано проходження сином медогляду, проте лікарі для встановлення більш точних діагнозів та призначення лікування просили медичну картку її сина ОСОБА_6 .

Позивач направила на адресу відповідача вимогу про передачу їй медичної картки, свідоцтва про народження та інших документів її сина ОСОБА_6 , проте відповідачем даної вимоги виконано не було і, зі слів позивача, вона продовжує неправомірно утримувати ці документи у себе.

З огляду на вказане позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 29.04.2016 було відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. від 14.09.2018 було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 30.11.2018 було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини та відібрання дитини в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 07.06.2019 було за заявою ОСОБА_2 її позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 12.07.2019 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилась, подали до суду заяву, в якій просили суд позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, вирішити питання про стягнення з відповідача судових витрат, в тому числі й на професійну правничу допомогу.

Відповідач та її представник в судове засідання також не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені. До того, як ОСОБА_2 подала заяву про залишення її позовної заяви про позбавлення батьківських прав позивача та стягнення з неї аліментів, вона подавала до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , а також заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечувала проти позиції ОСОБА_1 та її позовних вимог. Також у своїх пояснення на заяву про зміну позовних вимог ОСОБА_1 . ОСОБА_2 вказала, що, дійсно, син позивача проживав з нею, але після того, як він висловив бажання проживати з матір`ю, вона не перешкоджала цьому, він зібрав свої речі і переїхав жити до матері, документів, які позивач просить витребувати у неї, вона не має, їй ніхто їх на зберігання не передав, з її слів, вони повинні знаходитись у школі-інтернаті, інших інстанціях та установах, вона не повинна нести обов`язок а їх збереження. На думку ОСОБА_2 , позивач сама не знає, чого хоче, і просила відмовити у задоволенні її позову.

Треті особи у судове засідання своїх представників не направили, звернулись до суду з клопотаннями про розгляд справи без участі їх представників, вирішувати справу відповідно до вимог чинного законодавства.

У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі письмові докази, показання свідків у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач є донькою відповідача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народився син ОСОБА_9 , онук відповідача.

21.12.2007 шлюб між позивачем та батьком її сина ОСОБА_5 було розірвано.

05.08.2008 позивач вийшла заміж за ОСОБА_7 і почала проживати з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач та її чоловік з 2009 року переїхали проживати за адресою: АДРЕСА_1 , син позивача залишився проживати з відповідачем і проживав з нею до 06.04.2019, що підтверджується висновком Києво-Святошинської РДА про визнання недоцільності позбавлення батьківських прав матері від 06.05.2019. З вказаного висновку також вбачається, що син позивача ОСОБА_6 написав заяву про бажання проживати разом з бабусею та матір`ю, і на даний час проживає разом з матір`ю, що визнається також сторонами.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи син позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 27.08.2018 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З огляду на відмітку в паспорті позивача вона зареєстрована з 27.08.2018 за адресою: АДРЕСА_1 .

Належних та допустимих доказів того, що у відповідача знаходяться оригінали медичної карти, свідоцтва про народження, ОСОБА_10 посвідчення та інших документів сина позивача, суду надано не було.

Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні). ВС зауважив, що якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Тобто, в результаті аналізу правових норм, з огляду на встановлені у ході розгляду справи обставини суд приходить до наступних висновків.

Сторонами та органом опіки та піклування було підтверджено, що син позивача проживає з квітня 2019 року зі своєю матір`ю, позивачем, тобто наразі предмет спору припинив своє існування, права позивача не порушено.

При цьому, з огляду на правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, у такому випадку не слід закривати провадження у справі, а слід розглядати позов по суті. Проте, за таких обставин, так як позивач не скористалась своїм право залишити свою позовну заяву без розгляду або відмовитись від позову, у суду відсутні підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання її сина ОСОБА_6 з нею та про відібрання його у відповідача.

Крім того, так як суду не було надано жодного належного та допустимого доказу того, що саме у відповідача знаходяться оригінали медичної карти, свідоцтва про народження, ОСОБА_10 посвідчення та інших документів сина позивача, у суду відсутні підстави й для задоволення вимог позивача про витребування з володіння відповідача даних документів. Той факт, що відповідачем до її позову було додано копії деяких із цих документів, вказаного не спростовує, будувати свою позицію на припущеннях суд не має права в силу вимог ст. 263 ЦПК України.

З огляду на вказане та з врахуванням ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України суд приходить до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 .

Так як у задоволенні позову ОСОБА_1 суд відмовляє, судові витрати покладаються саме на неї.

Про стягнення ж витрат, понесених ОСОБА_1 внаслідок подання ОСОБА_2 позову, слід було заявити відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України протягом 15 днів з дня постановлення ухвали про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_2 та надати відповідні докази таких витрат.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на вищенаведене, враховуючи рекомендації, вказані у абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», правовий висновок ВС, викладений у постанові від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, рішення ЄСПЛ (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010), ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Святошинської у місті Києві районної державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та витребування оригіналів документів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М.Ковальчук