Провадження № 22-ц/802/201/20 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Осіпука В.В., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позов обґрунтовуючи його тим, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Луцького міськрайонного суду від 17.01.2012 року - шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. До повноліття ОСОБА_3 , відповідач згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 11.10.2012 року, сплачував аліменти на його утримання в розмірі 450 грн. щомісячно. На даний час їх син ОСОБА_3 є повнолітнім, але продовжує навчатись у Луцькому національному технічному університеті за договором на денній формі навчання. Термін закінчення навчання: 30.06.2022 року. Проживає він разом з позивачем та перебуває на її утриманні: позивач оплачує навчання, проживання, харчування, одяг, проїзд. Крім того, на утриманні в позивача є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на якого відповідач продовжує сплачувати аліменти. Вважає, що відповідач здатний сплачувати щомісячно аліменти на утримання їх повнолітньої дитини.

Покликаючись на викладені обставини, просить суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень, щомісячно, починаючи з дати досягнення дитиною повноліття, з 01.09.2018 року та до досягнення нею 23 років.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року ухвалено позов задовольнити частково.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в користь ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 , на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно, з моменту звернення до суду, з 12.09.2019 року та до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнути з ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , в дохід держави 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, а тому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції з врахуванням вимог ч. 2 ст. 200 СК України виходив з того, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1500 грн., щомісячно, з моменту звернення до суду та до закінчення ОСОБА_4 навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 10.10.2000 року. Його батьками є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 10).

Згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 17.01.2012 року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.10.2012 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 900 гривень, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 11-14).

02.10.2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг повноліття. Однак згідно копії договору про надання освітніх послуг від 11.08.2018 року та довідки з Луцького національного технічного університету від 04.09.2019 року ОСОБА_4 з 01.09.2018 року навчається на факультеті бізнесу денної форми навчання за контрактом. Термін закінчення навчання 30.06.2022 року. Загальна вартість навчання становить 59600 грн. (а.с. 15-18).

Судом також встановлено, що позивач працює та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 12000 гривень, однак її доходів не вистачає на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання та потребує більших витрат, в тому числі на навчання, харчування, одяг, проїзд.

Відповідач до квітня 2019 року працював водієм на ТОВ «ВестАвтоТрейд» і його дохід становив 4200 гривень на місяць, що підтверджується копією довідки про його доходи з підприємства (а.с. 62). На даний час, зі слів представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 хворіє, однак працює неофіційно за кордоном.

Згідно довідки про склад сім`ї від 06.11.2019 року ОСОБА_2 зареєстрований та проживає разом з ОСОБА_6 , 1949 року народження за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 63).

ОСОБА_6 є пенсіонеркою, інвалідом 2 групи, хворіє, що підтверджується копіями документів (а.с. 47-48).

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (стаття 200 СК України).

За змістом статті 201 СК до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст. 182 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, враховуючи продовження сплати аліментів на неповнолітню дитину, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у сумі 1500 грн. відповідає встановленим судом обставинам справи, нормам закону та є достатнім для повнолітньої дитини, що продовжує навчання з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, а не лише батька.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 стаття 80 ЦПК).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Матеріали справи не містять доказів щодо розміру заробітку (доходу) відповідача платника аліментів іншого ніж зазначено в довідці про його доходи від 11.11.2019 року(а.с. 62).

Покликання в апеляційній скарзі на необхідність стягувати аліменти починаючи з 01.09.2018 року, тобто з часу коли дитина вступила на навчання не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді