Постанова

Іменем України

16 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/19129/18

провадження № 61-2458св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Приватне підприємство «Турист-Азов»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Парфана Тараса Дмитровича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року у складі судді Воробйова В. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Матківської М. В., Марчук В. С., Сопруна В. В.,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Парфана Тараса Дмитровича,на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні2018 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до судуз позовом до Приватного підприємства «Турист-Азов» (далі - ПП «Турист-Азов»), ОСОБА_2 про стягнення коштів.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10 січня 2014 року у місті Львові укладено договір № 1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Сторонами договору виступили: з однієї сторони - інвестор ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 і громадянин ОСОБА_2 , а з другої сторони - виконавець-1 ФОП ОСОБА_3 і громадяни: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; виконавець-2 ФОП ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що він виконав передбачені договором і визначені кошторисами роботи, а ПП «Турист-Азов» і ОСОБА_2 , в порушення приписів цивільного законодавства і договірних умов, не виконали свої зобов`язання по оплаті виконаних ФОП ОСОБА_1 робіт на суму 1 017 999,00 грн, у зв`язку із чим позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь 1 017 999,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року в задоволені позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачами проведено повний розрахунок із позивачем за виконаний ним обсяг робіт.

Не погодившись з таким рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У лютому 2020 року на адресу Верховного Суду від представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Парфана Т. Д. надійшла касаційна скарга на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить суд скасуватиоскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій судові рішення ухвалені без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

10 лютого 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 10 січня 2014 року у місті Львові укладено договір № 1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» (далі - договір). Сторонами договору виступили: з однієї сторони - інвестори ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 і громадянина ОСОБА_2 ; з другої сторони - виконавець-1 ФОП ОСОБА_3 і громадяни: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; виконавець-2 ФОП ОСОБА_1 .

Пунктом 1 вказаної угоди передбачено, що договір укладається між сторонами з метою координації та спільної відповідальності за своєчасне якісне будівництво 1-ї черги бази відпочинку ПП «Турист-Азов» за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Об`єкт).

Пунктом 2 договору передбачено, що виконавець-1 і виконавець-2 зобов`язуються вчасно та якісно виконати роботи, передбачені додатком № 1 до цього договору, та здати об`єкт в експлуатацію у встановлений термін (пункт 2); інвестор зобов`язується надати виконавцям будівельний майданчик, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку і в розмірах, передбачених окремими договорами (пункт 3).

За змістом пункту 8 договору виконавці є підрядниками по будівництву Об`єкта.

Сторонами договору погоджено та підписано календарний графік будівельних робіт по будівництву бази відпочинку ПП «Турист-Азов», який є додатком № 1 до договору № 1 від 10 січня 2014 року про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов».

19 листопада 2014 року за участю сторін по справі проведена технічна нарада по будівництву пансіонату «Турист-Азов», яка оформлена протоколом, затвердженим керівником ПП «Турист-Азов» ОСОБА_2 20 листопада 2014 року, яким зафіксовані результати будівництва першої черги пансіонату і визначено обов`язки кожного учасника наради на період продовження будівництва об`єкту.

14 липня 2015 року у м. Львові укладено договір № 1 про врегулювання взаємовідносин. Договір укладений сторонами: замовником ОСОБА_2 - з однієї сторони та підрядником ФОП ОСОБА_1 - з другої сторони, та регулює, зокрема, правовідносини, що склалися між сторонами щодо виконання комплексу будівельно-монтажних робіт по будівництву об`єкта «Турист-Азов».

Із змісту вказаного договору вбачається, що для оплати працівникам за виконані роботи ОСОБА_1 отримав аванси на загальну суму 723 335,00 грн (окрім оплати за матеріали), а за роботи, виконані станом на 14 липня 2015 року, ОСОБА_2 додатково оплатив ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 1 052 370,00 грн для повного розрахунку із працівниками та постачальниками. Дана сума є кінцевою і коригуванню не підлягає. Детальні розрахунки наведені в акті взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт, який є невід`ємною частиною даного договору (пункт 2). Даний договір та акт звірки підписані замовником - ОСОБА_6 та підрядником - ФОП ОСОБА_1 , без будь-яких застережень чи доповнень.

Наведені у договорі № 1 про врегулювання взаємовідносин обставини щодо здійснення ОСОБА_2 оплати ФОП ОСОБА_1 за роботи та матеріали підтверджуються видатковими касовими ордерами від 14 липня 2015 року.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2017 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним Договору № 1 про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року в порядку статті 231 ЦК України відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 12 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , про стягнення грошових коштів - відмовлено.

При розгляді вказаної справи апеляційний суд встановив, що Договір № 1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» від 10 січня 2014 року є змішаним договором, що містить ознаки інвестиційного договору на будівництво, й укладений між інвесторами ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_2 , які є замовниками будівництва бази відпочинку ПП «Турист-Азов» за адресою: АДРЕСА_1 , та договору підряду, за яким ФОП ОСОБА_1 є однім з підрядників та, відповідно, виконавцем визначених договором робіт.

Крім того, апеляційний суд встановив, що договір про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року є договором будівельного підряду між «Замовником» ОСОБА_2 та «Підрядником» ФОП ОСОБА_1 по виконанню робіт, зокрема, щодо будівництва будинків та споруд за адресою: АДРЕСА_1 - база відпочинку ПП «Турист-Азов».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла на час подання касаційної скарги, що розглядається) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

10 січня 2014 року у м. Львові укладено договір № 1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов». Сторонами договору виступили: з однієї сторони - інвестори ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 і фізична особа ОСОБА_2 ; з другої сторони - виконавець-1 ФОП ОСОБА_3 і громадяни: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; виконавець-2 ФОП ОСОБА_1 .

Договором передбачено, що виконавець-1 і виконавець-2 зобов`язуються вчасно та якісно виконати роботи, передбачені додатком № 1 до цього договору, та здати об`єкт в експлуатацію у встановлений термін (пункт 2); інвестор зобов`язується надати виконавцям будівельний майданчик, забезпечити своєчасне фінансування будівництва, прийняти завершений будівництвом об`єкт і повністю сплатити вартість виконаних робіт у порядку і в розмірах, передбачених окремими договорами (пункт 3).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, при вирішенні цивільної справи № 136/14/17встановлено, що Договір № 1 про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» від 10 січня 2014 року є змішаним договором, що містить ознаки інвестиційного договору на будівництво, й укладений між інвесторами ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 та фізичною особою ОСОБА_2 , які є замовниками будівництва бази відпочинку ПП «Турист-Азов» за адресою: АДРЕСА_1 , та договору підряду, за яким ФОП ОСОБА_1 є однім з підрядників та, відповідно, виконавцем визначених договором робіт.

Таким чином, між ПП «Турист-Азов» та фізичною особою ОСОБА_2 («Замовник») та ФОП ОСОБА_1 («Підрядник») на підставі вказаного договору виникли правовідносини договору підряду, за яким «Підрядник» зобов`язується виконати певну роботу за завданням другої сторони - «Замовника», а «Замовник» зобов`язується прийняти та оплатити виконану робот.

Також вказаною постановою Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року встановлено, що договір про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року є договором будівельного підряду між «Замовником» ОСОБА_2 та «Підрядником» ФОП ОСОБА_1 по виконанню робіт - будівництву, зокрема, будинків та споруд за адресою: АДРЕСА_1 - база відпочинку ПП «Турист-Азов».

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Статтею 854 ЦК України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно положень статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

За змістом частин першої-другої статті 877 ЦК України підрядник зобов`язаний здійснювати будівництво та пов`язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису, що визначає ціну робіт. Підрядник зобов`язаний виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором будівельного підряду мають бути визначені склад і зміст проектно-кошторисної документації, а також має бути визначено, яка із сторін і в який строк зобов`язана надати відповідну документацію.

Частинами першою і четвертою статті 879 ЦК України визначено, що матеріально-технічне забезпечення будівництва покладається на підрядника, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду. Договором на замовника може бути покладений обов`язок сприяти підрядникові у забезпеченні будівництва водопостачанням, електроенергією тощо, а також у наданні інших послуг. Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

Згідно статті 882 ЦК України замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Замовник організовує та здійснює прийняття робіт за свій рахунок, якщо інше не встановлено договором. У прийнятті робіт мають брати участь представники органів державної влади та органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених законом або іншими нормативно-правовими актами. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Із обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_1 вбачається, що він просить стягнути з відповідачів суму 1 017 999,00 грн, яка виникла внаслідок невиконання замовниками умов укладеного 10 січня 2014 року договору № 1 про спільну забудову.

Разом із тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що Договір № 1 про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року та акт взаємозвірки фактично виконаних об`ємів і вартості робіт на об`єкті «Турист-Азов» станом на 15 липня 2015 року свідчать про те, що між сторонами повністю проведені розрахунки щодо оплати замовниками підрядникові ФОП ОСОБА_1 за виконані роботи станом на 15 липня 2015 року.

Сторони, зокрема підрядник ФОП ОСОБА_1 , з погодився і таку свою згоду підтвердив власноручним підписом на договорі і на акті, про те, що станом на 15 липня 2015 року проведено повний розрахунок за виконані роботи та поставлені матеріали, а визначена сума є кінцевою та коригуванню не підлягає.

Договір № 1 про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року у встановленому законом порядку не скасований, недійсним не визнаний та є чинним.

При цьому слід ураховувати, що пунктом 1 договору № 1 від 10 січня 2014 року про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов» передбачена, зокрема, спільна відповідальність інвесторів: ПП «Турист-Азов» в особі директора ОСОБА_2 та фізичної особи ОСОБА_2 , які є замовниками будівництва бази відпочинку ПП «Турист-Азов», за зобов`язаннями перед виконавцями робіт (підрядниками).

Разом із тим, договір № 1 про врегулювання взаємовідносин від 14 липня 2015 року є угодою, передбаченою пунктом 3 договору № 1 від 10 січня 2014 року про спільну забудову бази відпочинку ПП «Турист-Азов», яка встановлює порядок і розмір вартості виконаних робіт по будівництву об`єкта.

При таких обставинах, ураховуючи наявність спільної відповідальності замовників по оплаті вартості виконаних робіт по будівництву об`єкта, факт сплати заборгованості виконаних об`ємів і вартості робіт на об`єкті «Турист-Азов», яка мала місце станом на 15 липня 2015 року, одним із замовників - фізичною особою ОСОБА_2 не свідчить про наявність заборгованості перед підрядником (ФОП ОСОБА_1 ) в іншого замовника - ПП «Турист-Азов».

При цьому наявність у замовників будівництва можливих взаємних претензій не є предметом дослідження в межах розгляду цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зазначила, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Встановлено, що порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що відповідачами проведено повний розрахунок із позивачем за виконаний ним обсяг робіт. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості позивач суду не надав.

При таких обставинах доводи касаційної скарги про те, що ФОП ОСОБА_1 свої зобов`язання виконав, а відповідачі виконані ним роботи в повному обсязі не оплатили, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Парфана Тараса Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2019 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. І. Крат