провадження №: 2-з/752/473/20
У Х В А Л А

Іменем України

08.12.2020 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір?ю, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір?ю.

07.12.2020 позивач звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- зобов`язати ОСОБА_2 забезпечувати явку неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (адреса: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, буд. 58), кожної середи та п`ятниці з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. для проведення спільних зустрічей (побачень) з матір?ю - ОСОБА_1 , без присутності ОСОБА_2 , за участю фахівця або психолога Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішення суду.

Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що відповідачем з квітня 2020 року по даний час чиняться перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином. Позивач зазначає, що наразі не знає в якому стані знаходиться син, чи відвідує останній навчальний заклад та чим взагалі займається син, як проводить свій вільний час, які має успіхи у навчанні, чи все добре зі здоров?ям. Позивач зазначає, що між нею та сином можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, а ця обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

У зв`язку з викладеним, представник позивача звернувся до суду із вказаною заявою про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що позивач вважає, що між нею та сином можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, оскільки відповідачем з квітня 2020 року по даний час чиняться перешкоди у спілкуванні з неповнолітнім сином.

Під час оцінки доводів заяви про забезпечення позову суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства».

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansenv. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Відповідно до статті 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до приписів статей 141, 153 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини; мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини 1- 3 статті 157 СК України).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hor№sby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgme№ts a№d Decisio№s 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Що стосується забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , забезпечувати явку неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації (адреса: 03150, м. Київ, Голосіївський район, вул. Велика Васильківська, буд. 58), кожної середи та п`ятниці з 16 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. для проведення спільних зустрічей (побачень) з матір?ю - Семеновою О.А., без присутності ОСОБА_2 , за участю фахівця або психолога Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, без присутності будь-яких інших осіб, починаючи з дати постановлення ухвали і до набрання чинності рішення суду, то суд зазначає, що в матеріалах, доданих до заяви про вжиття заходів забезпечення позову відсутні будь-які відомості (факти), які можуть свідчити про те, що в майбутньому існує реальна загроза не виконання рішення суду, або може бути утруднено виконання рішення суду, у зв?язку з чим, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, предмет позову, а також викладені у заяві доводи представника заявника та оцінюючи наявні у матеріалах заяви докази в їх сукупності щодо співставлення їх належності, допустимості, достовірності кожного окремо, а також їх достатності та взаємному зв?язку між собою, суд прийшов до висновку про відсутність належних правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв?язку з цим заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суть позовних вимог суд приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом забезпечення явки неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Служби у справах дітей та сім?ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації не є співрозмірними, та суду не надано доказів про те, що між позивачем та сином можуть бути втрачені безпосередні емоційні контакти, а також те, що ця обставина може унеможливити або значно утруднити виконання рішення суду у разі задоволення позову, у зв`язку із цим заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.149, 150 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сімї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір?ю - відмовити.

У відповідності до ч. 10 ст. 153 ЦПК України, оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.Ю. Мазур