Єдиний унікальний номер справи 225/2122/20
Номер провадження 2/225/580/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді: Соляник А.В.,

за участю секретаря судового засідання: Черникової Н.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м. Торецька Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить Договір № 108/98 купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 14 жовтня 1998 року на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визнати дійсним, а також визнати за позивачкою право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дзержинську Донецької області.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

На підставі договору № 108/98 купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 1998 року чоловік позивачки - ОСОБА_3 , придбав у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,70 м.кв. та житловою площею 43,10 м.кв.

Зазначений договір був укладений у формі біржового контракту у місті Горлівка Донецької області на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» та посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженою особою Горлівської універсальної товарної біржі «Лівіалія». Означена квартира була придбана за 8556,00 (Вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень) грн., а сам договір був зареєстрований на товарній біржі відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» і при його укладенні сторонами було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, ціна, характеристики майна, передача майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін. При цьому, чоловік позивача в повному обсязі сплатив грошові кошти за придбаний об`єкт нерухомого майна і наступного дня зареєстрував договір № 108/98 в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням.

На час укладення зазначеного договору, угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, відповідно до положень ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав, договір був прийнятий в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська в якості правовстановлюючого документу і за ОСОБА_3 , як покупцем, зареєстроване право власності на квартиру за вказаною вище адресою.

Крім того, позивачка зі своїм чоловіком з 20 листопада 1998 року має постійну реєстрацію у вказаному житловому приміщенні та постійно в ньому мешкає.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, до складу якої увійшла і квартира АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем померлого за законом є позивачка, його дружина - ОСОБА_1 , яка у встановленому порядку та у передбачені законодавством строки звернулась до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області за оформленням спадщини, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після чоловіка - ОСОБА_3 , їй було відмовлено, внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно. З цього приводу приватним нотаріусом Рижковим 0.0. їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.01.2020 року, з якої вбачається, що сторони договору купівлі-продажу квартири № 108/98 від 14.10.1998 року при його укладанні порушили порядок оформлення угоди щодо купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, в зв`язку з чим нотаріусом даний договір не визнається правовстановлюючим документом, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі.

У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, суду адресовано заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримано, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено наступні факти та відповідні правовідносини.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклала шлюб 16 січня 1990 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Щербинівської селищної ради міста Дзержинська донецької області від 16.01.1990 року (а.с.6).

На підставі договору № 108/98 купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, зареєстрованого Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія», чоловік позивача - ОСОБА_3 , придбав у ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 06.08.1997 року, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 ) власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,70 м.кв. та житловою площею 43,10 м.кв. (а.с.7)

Зазначений договір був укладений у формі біржового контракту у місті Горлівка Донецької області на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» та посвідчений підписами продавця, покупця, та уповноваженою особою Горлівської універсальної товарної біржі «Лівіалія». Означена квартира була придбана за 8556,00 (Вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят шість гривень) грн., а сам договір був зареєстрований на товарній біржі відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» і при його укладенні сторонами було узгоджено всі суттєві умови, що необхідні для укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, ціна, характеристики майна, передача майна у власність, та відбулося повне його виконання з боку сторін.

При цьому, чоловік позивача 15.10.1998 року зареєстрував договір № 108/98 в Бюро технічної інвентаризації м. Дзержинська, про що внесено запис в реєстрову книгу №7 за реєстровим №231, що підтверджується копією відповідного реєстраційного посвідчення (а.с.8)

Крім того, за адресою: АДРЕСА_2 позивачка зареєстрована з 20 листопада 1998 року, що підтверджується копією її паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 04.10.1995 року (а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 25.01.2011 (а.с. 9)

Після його смерті відкрилась спадщина на майно, що належало спадкодавцю на праві приватної власності, до складу якої увійшла і квартира АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем померлого за законом є позивачка, його дружина - ОСОБА_1 , про що свідчать копії матеріалів спадкової справи №23/2011 з індексом справи 02-14, які наявні в матеріалах цивільної справи.

Крім того, ОСОБА_1 у встановленому порядку та у передбачені законодавством строки звернулась до приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Донецької області за оформленням спадщини, але в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом після чоловіка - ОСОБА_3 , їй було відмовлено, внаслідок відсутності у спадкодавця, оформлених відповідно до чинного законодавства, правовстановлюючих документів на спадкове майно. З цього приводу приватним нотаріусом Рижковим 0.0. їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.01.2020 року, з якої вбачається, що сторони договору купівлі-продажу квартири № 108/98 від 14.10.1998 року при його укладанні порушили порядок оформлення угоди щодо купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, в зв`язку з чим нотаріусом даний договір не визнається правовстановлюючим документом, так як Інструкцією про проведення нотаріальних дій в переліку правовстановлюючих документів не передбачені угоди, затверджені на товарній біржі. (а.с.11)

Відповідно до статті 4 3акону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 р. № 1952-IV (вступив в дію з 01.01.2013 року) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Позивач постійно і відкрито користується домоволодінням, однак наявні перешкоди у здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, оскільки біржовий контракт (договір купівлі-продажу) нотаріально не посвідчено.

На підставі зазначених доказів позивач ОСОБА_1 ґрунтує заявлені вимоги.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом надано оцінку поданих ОСОБА_1 доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права.

Спірні правовідносини склалися на підставі укладеного 14.10.1998 року біржового контракту (договору купівлі-продажу).

Відповідно до пп. 4 і 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року, таким чином при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року № 1956-ХІІ (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню.

Таким чином, на дату укладання чоловіком позивача ОСОБА_3 правочину в законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України „Про товарну біржу" та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше.

В даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України "Про товарну біржу" було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні спору про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) - якщо сторони домовилися про всі істотні умови договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, - суд може визнати такий договір дійсним. У такому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як вбачається із матеріалів справи доказом укладення і виконання біржового контракту (договору купівлі-продажу) є підтвердження факту проведення всіх розрахунків (сплата визначеної договором суми грошей, які продавцем отримані до підписання договору).

Згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України та ст.224, 227 ЦК України (в редакції 1963 р.), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції від 16.08.2020 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що умови біржового контракту (договору купівлі-продажу) від 14.10.1998 року виконано, однак правочин не посвідчено нотаріально. Така обставина перешкоджає позивачу у здійсненні права володіння та розпорядження належним домоволодінням, право власності не підлягає визнанню державним реєстратором.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

З вимог ст. 16 ЦК України вбачається, що захист цивільних прав шляхом визнання права власності належить судам. Одним із способів захисту цивільних прав, згідно ч.2 ст. 16 ЦК України, є визнання права.

Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту прав передбачений і відповідає чинному законодавству.

Суд, враховуючи вищевикладене, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, за встановленням того, що при укладанні біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 108/98 від 14.10.1998 року було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання, при цьому до теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, - приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним.

Крім того, суд визнає вимоги ОСОБА_5 в частині визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дзержинську Донецької області.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклала шлюб 16 січня 1990 року, що підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Щербинівської селищної ради міста Дзержинська донецької області від 16.01.1990 року (а.с.6).

На підставі договору № 108/98 купівлі - продажу квартири від 14 жовтня 1998 року, зареєстрованого Горлівською універсальною товарною біржею «Лівіалія», чоловік позивача - ОСОБА_3 , придбав у ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області від 06.08.1997 року, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 ) власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 62,70 м.кв. та житловою площею 43,10 м.кв. (а.с.7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 25.01.2011 (а.с. 9)

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.01.2020 року Приватного нотаріуса Торецького міського нотаріального округу Рижкова О.О., після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки ОСОБА_5 не надала необхідних документів для вчинення нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житлову квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 1222, 1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_6 відповідно до ст. 1268 ЦК України є єдиним спадкоємцем за законом, оскільки, відповідно до наданої Донецьким обласним державним нотаріальним архівом копії спадкової справи №23/2011 після смерті ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини звернулася лише ОСОБА_5 , яка є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця.

За наведених обставин, у інший спосіб, крім як за рішенням суду, ОСОБА_5 , яка є єдиною спадкоємицею за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_3 не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та визнання за нею права власності, в порядку спадкування, на вищезазначену квартиру.

Відповідності до ст. ст. 41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами відповідно до ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що визнання права власності в порядку спадкування не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного,ст.ст.47ЦК України(у редакції 1963р.), ст.ст.16,220,319,328ЦК України,керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265,268,273,280,354ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ) про визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 108/98 купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 14 жовтня 1998 року на Горлівській універсальній товарній біржі «Лівіалія» між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Дзержинську Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Донецького апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя А.В.Соляник