Номер провадження: 22-ц/813/8254/20
Номер справи місцевого суду: 500/3666/17
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О.О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 500/3666/17

Номер провадження: 22-ц/813/8254/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою адвоката Панченко Алли Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бурнусуса О.О. о 14 годині 04 хвилині 08 липня 2020 року, повний текст рішення складено 14 липня 2020 року,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому з врахуванням доповнень від 14.04.2020 року остаточно просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі - 26 600 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 05 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 обґрунтує свої позовні вимоги тим, що 07.06.2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 182. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 ніякої участі у виховані дитини не приймає. На теперішній час відповідач добровільно допомоги на утримання дитини не надає і не сплачує ніяких коштів на її утримання. Відповідач ОСОБА_2 на час звернення до суду працює моряком на посаді електромеханіка на суднах закордонних судновласників. Працевлаштований крюінговою компанією «Укрферрі» і отримує заробітну плату в розмірі - близько 7 000 доларів США в місяць. Відповідач не допомагає матеріально в підтримці дитини, не приймає участі у виховному процесі, у зв`язку із чим позивачка вимушена звернутися до суду із вищезазначеним позовом (Т. 1, а. с. 1 2, Т. 2, а. с. 228 231).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.07.2017 року відкрито провадження у справі. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні (Т. 1, а. с. 7).

07.02.208 року до суду першої інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 на позов, в якому останній посилається на те, що твердження позивачки про його працевлаштування в компанії «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT», терміном на 4 + 1 місяці, на посаді електромеханіка на суднах закордонних судновласників протягом 2014 2017 років, отримання заробітної плати в розмірі - близько 7 000 доларів США на місяць, на підтвердження чого надано листи ТОВ «УкрферріШипменеджмент» № 342/УШ від 11.09.2017 року та № 32/УШ від 21.07.2017 року, не в повній мірі відповідає дійсності. ТОВ «УкрферріШипменеджмент» надає лише посередницькі послуги у працевлаштуванні та надає інформаційноконсультаційні послуги про наявність вакансій та даних про потенційних роботодавців. На підтвердження отримання ОСОБА_2 від ТОВ «УкрферріШипменеджмент» лише інформаційнопосередницьких послуг, позивачем в матеріали справи надано копії листа вказаного товариства за № 51/УШ від 07.12.2017 року, а також Договору про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном № 14 від 01.06.2017 року та акту про наданні послуг від 02.06.2017 року, укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «УкрферріШипменеджмент». Вказані докази підтверджують, що ТОВ «УкрферріШипменеджмент» надавало ОСОБА_2 лише посередницькі послуги у працевлаштуванні та наданні інформаційноконсультаційних послуг про наявність вакансій та даних про потенційних роботодавців. Крім того, акт про надання послуг від 02.06.2017 року, який фіксує фактично отримані відповідачем послуги не містить інформації про працевлаштування відповідача, місце його роботи, період укладення контракту та розмір заробітної плати. У своєму листі за № 51/УШ від 07.12.2017 року ТОВ «УкрферріШипменеджмент», ще раз підтвердило, що не є роботодавцем по відношенню до ОСОБА_2 , а лише надавала останньому послуги з посередництва у працевлаштуванні. На сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 перебуває в Україні та не має жодного чинного контракту з судновласниками, не здійснює пошуку роботи за кордоном. Бажаючи мати стабільну роботу та дохід ОСОБА_2 з 20.12.2017 року працевлаштувався на роботу водієм у ФОП ОСОБА_4 на умовах 40 годинного робочого тижня з оплатою праці в розмірі 3 200 грн. на місяць, що підтверджено трудовим договором № 08/17 від 20.12.2017 року між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, що зареєстрований в Ізмаїльському ОДПІ 19.12.2017 року.

Заперечуючи проти задоволення позову, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що він дійсно має певні заощадження, але їх недостатньо для сплати аліментів на утримання дитини у розмірі, який зазначено позивачкою в позові. Більш того, позивачкою в обґрунтування заявленої суми аліментів не надано жодного доказу, який би підтверджував, що на утримання дитини щомісячного фактично витрачаються кошти в розмірі, що дорівнює або перевищує заявлену до стягнення суму аліментів. Згідно вимог ст. 141 Сімейного кодексу України, якщо ОСОБА_2 буде сплачувати на утримання доньки аліменти в розмірі 26 600 грн. то й позивачка повинна буде нести такі ж затрати. В такому випадку витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають становити щомісячно 53 200 грн., що становить більше ніж 28 прожиткових мінімумів для дитини її віку. Оскільки позивачкою не обґрунтовано та не доведено належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги, а саме - не доведено наявність у відповідача роботи та доходу, які дозволяють щомісяця сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 26 600 грн., а також те, що заявлена сума аліментів дійсно є обґрунтованою, тобто відповідає фактичним потребам дитини, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. Більш того, починаючи з листопада 2018 року ОСОБА_2 здійснював грошові перекази позивачці для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .. 09.07.2013 року ОСОБА_1 було складено розписку про отримання від ОСОБА_2 в якості аліментів на утримання доньки за період 12 місяців (з 01.07.2012 року по 30.06.2013 року) коштів в сумі 6 000 доларів США, по 500 доларів США щомісячно. Зазначена сума була визначена самим ОСОБА_2 .. Ці докази підтверджують, що відповідач не ухиляється від утримання дитини і навіть не дивлячись на наявність судового спору перераховує через позивача кошти на утримання дитини. ОСОБА_2 бажає в міру своїх можливостей піклуватися про свою доньку і надавати їй матеріальну допомогу і підтримку. Зважаючи на вищевикладене відповідач в добровільному порядку згоден сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 2 000 грн. (Т. 1, а. с. 119 124).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2018 року доручено компетентному суду або іншому компетентному органу Федеративної республіки Німеччина витребувати в компанії «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT»копії документів, довідок про розмір заробітної плати з усіма нарахуваннями, номера банківських рахунків із сумою перерахованих коштів на них, назви банків, на рахунки яких перераховувалася заробітна плата. Провадження у справі зупинено (Т. 1, а. с. 184 185).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.08.2019 року після надходження відповідних документів відновлено провадження у справі (Т. 2, а. с. 3)

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2019 року закрито підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 21.01.2020 року (Т. 2, а. с. 201 201 зворотна сторона).

У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились (Т. 1, а. с. 13).

Позивачка ОСОБА_1 про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять позов задовольнити.

Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, якою уточненні позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Просять в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів у зазначеній позивачкою сумі відмовити.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2020 року вищенаведений позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 05 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі - 640 (шістсот сорок) гривень.

Відмовлено у задоволенні решти вимог позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 згідно офіційного перекладу трудових контрактів та виписки по зарахуванню за період з 2012 року по 2017 рік включно, наданих компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG», був працевлаштованим на посаді електромеханіка з вищевказаними місячними окладами. Відповідач не позбавлений можливості подальшого працевлаштування за кордоном за вищевказаною спеціальністю. Відповідачу належить транспортний засіб «SUZUKI GRAND VITARA», д/н НОМЕР_1 , 2006 року випуску, житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (загальною площею 198,3 кв .м., житловою площею 127,8 кв. м.) та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0521 га., кадастровий номер :01:035:0367. За вищевказаних обставин, місцевий суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5 000 грн. (Т. 3, а. с. 16 - 20).

В апеляційній скарзі адвокат Панченко А.В., діюча від імені ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення щомісячного розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивачки, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, тобто з 05 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення, в частині визначення щомісячного розміру аліментів, які підлягають сплаті відповідачем на користь позивача, ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на недоведеність факту спроможності відповідача сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримала копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку (Т. 3, а. с. 53).

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Воронков В.О., діючий від імені ОСОБА_1 , заперечує проти апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, з огляду на не спростування апелянтом низки встановлених судом фактів, які, як на думку представника позивача, доводять працевлаштування відповідача моряком.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі ОСОБА_2 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 4, пунктом 3 частини 6 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів.

Відповідно пункту 1 частини 1, частин 2, 4 статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі статтею 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційний суд не вбачає підстав для перегляду оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволення інших позовних вимог, оскільки рішення суду першої інстанції позивачкою не оскаржено.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності часткового задоволення позову. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про можливість стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки у визначеному судом розмірі. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 141, 150, 157, 180 182, 184 СК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовано.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 є працездатною людиною, має задовільний стан здоров`я, що дозволяє йому працювати моряком.

Так, згідно довідки наданої директором ТОВ «Укрферрі Шипменеджмент», ОСОБА_2 був працевлаштований товариством з обмеженою відповідальністю «Укрферрі Шипменеджмент» в компанію «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT» (Федеративна Республіка Німеччина) м. Бремен, терміном на 4+/-1 місяць на посаду електромеханіка, починаючи з 06 червня 2017 року. Згідно з інформацією про умови праці, наданою роботодавцем, базовий розмір заробітної плати електромеханіка становить 2517 доларів США.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2018 року доручено компетентному суду або іншому компетентному органу Федеративної Республіки Німеччина вчинення наступних процесуальних дій: витребувати в компанії «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG», розташованої за адресою: Bahnhofstr, 28-31 28195 Bremer, Germany, докази розміру доходу ОСОБА_2 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , за період з 01.01.2012 року по день виконання доручення, а саме копії документів (трудових договорів), довідок про розмір заробітної плати з усіма нарахуваннями, номера банківських рахунків із сумою перерахованих коштів на них; назви банків, на рахунки яких перераховувалася заробітна плата.

Відповідно до документів, які надійшли до суду першої інстанції, 24.01.2012 року між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 укладено контракт на працевлаштування на посаду електромеханіка на період 4 місяці +/-1 з місячним окладом 4 350 євро.

Згідно контракту моряка, укладеного 26.03.2013 року до липня 2013 року між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 , відповідач працевлаштований на посаді електромеханіка з місячним окладом - 4 450 євро.

Згідного контракту моряка з працевлаштування від 29.11.2013 року, укладеного між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 , відповідач працевлаштований з 28.11.2013 року на період 4+/-1 на посаду електромеханіка з місячним окладом в розмір 4 565 євро.

Відповідно до контракту моряка від 17.11.2014 року, укладеного між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_2 працевлаштований з 17.11.2014 року на період 4+/-1 на посаду електромеханіка з місячним окладом в розмір - 4 675 євро.

09.11.2015 року між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 було укладено договір про працевлаштування відповідача на посаді електромеханіка на період 4+/-1 з місячним окладом - 5 025 євро.

19.08.2016 року між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 було укладено договір про працевлаштування відповідача на посаді електромеханіка на період 4+/-1 з місячним окладом 5 500 доларів США.

08.06.2017 року між компанією «BREMER BEREEDERUNGSGESELLSCHAFT mbH s Co. KG» та ОСОБА_2 було укладено договір про працевлаштування відповідача на посаді електромеханіка на період 4+/-1 з місячним окладом 5 800 доларів США.

У 2017 році, з часу звернення позивачки ОСОБА_1 з позовом, а саме - з 05.06.2017 року відповідач ОСОБА_2 на свій рахунок отримав наступні транзакції: - 30.06.2017 р. на суму - 4 000 доларів США; - 31.07.2017 р. на суму - 6 000 доларів США; - 31.08.2017 р. на суму - 5 000 доларів США; - 30.09.2017 р. на суму - 6 000 доларів США; - 19.10.2017 р. на суму - 3 195,76 доларів США.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач документувався посвідченням особи моряка. Крім цього, згідно відповіді наданої начальником Головного центу обробки спеціальної інформації від 20.11.2019 року за вих. 0.184-39800/0/15-19, ОСОБА_2 з часу звернення позивачки з вищевказаним позовом неодноразово перетинав державний кордон України при цьому заслуговують на уваги тривали в`їзди за кордон у наступні терміни - з 03.07.2018 року (виїзд з України) - 17.10.2018 року (в`їзд в Україну), з 05.04.2019 року (виїзд з України) - 17.08.2019 року (в`їзд в Україну). Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 не було надано суду будь-яких обґрунтованих пояснень щодо виїзду за межи державного кордону України без мети працевлаштування, а з інших причин, наприклад, лікування, відпочинок або інше.

Згідно довідки наданої фізичною особоюпідприємцем ОСОБА_4 від 15.05.2018 року ОСОБА_2 з 20.12.2017 року і по теперішній час працевлаштований на роботі водієм у ФОП ОСОБА_4 на умовах 40-ка годинного робочого тижня, з оплатою праці (посадовий оклад) в розмірі - 3 200 грн. (грудень 2017 року) та - 3 723 грн. (за період з 01.01.2018 року по теперішній час) на підставі трудового договору № 08/17 від 20 грудня 2017 року, укладеного між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, і за період з грудня 2017 року по квітень 2018 року його дохід становить - 16 263,43 грн. та за період - з листопада 2018 року по жовтень 2019 року його дохід становить 49 362,66 грн..

Таким чином, надані ФОП ОСОБА_4 довідки узгоджуються з наданою начальником Головного центу обробки спеціальної інформації від 20.11.2019 року за вих. 0.184-39800/0/15-19 відповіддю в частині того, що коли відповідач ОСОБА_2 знаходиться на території України він працює у ФОП ОСОБА_4 , в той час коли він був за межами території України, а саме - з липня 2018 року по листопад 2018 року відповідач не отримував заробітну платню у ФОП ОСОБА_4 .

Суду станом на 11.11.2019 року надано квитанції про перерахування відповідачем коштів на картку позивачки на утримання дитини у розмірі - 12 000 грн. та 09.07.2013 року ОСОБА_1 було складено розписку про отримання від ОСОБА_2 в якості аліментів на утримання доньки за період 12 місяців з 01 липня 2012 року по 30 червня 2013 року в розмірі 6 000 доларів США, по 500 доларів США щомісячно. Зазначена сума була визначена самим ОСОБА_2 , що свідчить про можливість надання матеріальної допомоги, яка певною мірою перевищувала прожитковий мінімум для дитини відповідного віку.

Крім цього, згідно наданої 20.03.2018 року територіальним сервісним центром № 5144, регіонального сервісного центру в Одеській області Міністерства внутрішніх справ України довідки на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб «SUZUKI GRAND VITARA» д/н НОМЕР_1 2006 року випуску.

Також, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 185954989 від 23.10.2019 року, ОСОБА_2 на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гнесько В.Г., належить житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою - АДРЕСА_1 (загальною площею 198,3 кв. м., житловою площею 127,8 кв. м.) та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0521 га., кадастровий номер :01:035:0367.

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку матері, батька утримувати дитину та його виконання.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Доводи апеляційної скарги зводяться до недоведеності факту спроможності відповідача сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно, неправильної оцінки наявних в матеріалах справи доказів судом першої інстанції.

Між тим, колегія суддів вважає, що визначаючи розмір аліментів, районний суд належно перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як матеріальне становище ОСОБА_1 , так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у платника аліментів вищевказаного нерухомого та рухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що вищевказане нерухоме майно подаровано відповідачу, а не придбано останнім за власні кошти не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки сама наявність вищенаведеного нерухомого майна вказує на можливість відповідача виконувати оскаржуване рішення з метою забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку в частині щодо задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 з часу звернення позивачки з вказаним позовом неодноразово перетинав державний кордон України, а зокрема у наступні терміни з 03.07.2018 року (виїзд з України) - 17.10.2018 року (в`їзд в Україну), 05.04.2019 року (виїзд з України) - 17.08.2019 року (в`їзд в Україну). Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 не було надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду будь-яких обґрунтованих пояснень щодо виїзду за межи державного кордону України без мети працевлаштування, а з інших причин.

При таких обставинах, інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки апелянтом не спростована можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі встановленому оскаржуваним рішенням суду.

Апеляційний суд вважає поза розумним сумнівом доведеним обґрунтованість вимог позову у задоволеній судом першої інстанції частині.

Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиадвоката Панченко А.В., діючої від імені ОСОБА_2 , у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Панченко Алли Віталіївни, діючої від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. В. Князюк