ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5887/19

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1304/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Євстафіїва О.К., Мамонової О.Є.,

за участю секретаря Зіньковець О.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідачі державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, витребування майна із чужого незаконного володіння,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду 06.09.2020,

У С Т А Н О В И В:

19 серпня 2019 року через відділення поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому, «розширивши» заявою від 25.10.2019 (а.с.71 том 1) підстави позову, просив:

- скасувати рішення Державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 29353123 від 21.04.2016 об 11:29:34 приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», внаслідок чого скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувати із незаконного володіння ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.10.2006 між ним та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 з послідуючою додатковою угодою до нього від 01.11.2006 № 0-1.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» 01 листопада 2006 року було укладено іпотечний договір № 30006Z174, за умовами якого він передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належне йому нежиле приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

22 вересня 2015 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір про відступлення прав вимоги №1, за яким до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» перейшло право вимоги до позивача за кредитним та іпотечним договорами.

Листом від 19.02.2016 №70/02-24 приватний нотаріус Куксова М.С. передала на адресу позивача вимогу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 16.02.2016 за №13262 «в якій вимагала сплатити заборгованість в сумі 3132120,29 грн». Оскільки позивач вважав, що в нього відсутня заборгованість, зокрема в розмірі 3132120,29 грн перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», то на вимогу останнього він не відреагував.

19.08.2016 позивачу стало відомо, що 21 квітня 2016 року державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Підставою виникнення у останнього права власності стало, зокрема : іпотечний договір від 01 листопада 2006 року № 30006Z174 та договір про відступлення права вимоги від 22.09.2015. Нотаріус як державний реєстратор провела державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 29353123 від 21.04.2016 11:29:34 про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» без вчинення нотаріальних дій, а тому нотаріус не отримала законних повноважень державного реєстратора, які б надавали б їй здатність проводити державну реєстрацію прав на нерухомість.

Нотаріус Семенова Г.В., як державний реєстратор, провівши державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» без вчинення нотаріальних дій, здійснивши реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», діяла у спосіб, який не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, порушено норми ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію Речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

ТОВ«ФК «Довіра та гарантія» не дотримався вимог п.п.5.3.3 п.5 іпотечного договору, в частині необхідних умов для переходу у власність предмету іпотеки, а нотаріусом не перевірено наявність усіх документів, передбачених іпотечним договором (п.п.5.3.3 п.5), необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмету іпотеки, а саме: виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки та повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю.

В подальшому, 15.09.2018 відповідно до договору купівлі-продажу ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» продало ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, неправильність застосування норм матеріального права та недотримання норм процесуального права, зокрема ч.4 ст.81, ч.7 ст.82, ч.1 ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України.

Так, на думку скаржника, суд не наводить закон, який містить норми про те, що отримання особою вимоги, в якій стверджується про наявність зобов`язань і їх розмір та не спростування вказаних обставин свідчить про визнання особою заборгованості та її розміру. Не навів суд і закон, який забороняє особі в судовому порядку з`ясувати наявність зобов`язання перед іншою особою та її розмір, коли особа не реагувала на вимогу іншої особи про виконання зобов`язання.

Суд зобов`язаний був застосувати спеціальну процесуальну норму ч.4 ст.81 ЦПК України.

ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не надала доказів наявності у позивача перед ним заборгованості в розмірі 3132120,29 грн, про які зазначено в змісті вимоги від 16.02.2016 №13262.

Судом порушено п.1 ч.4 ст.265 ЦПК України, оскільки зазначивши про встановлення того, що у позивача існували зобов`язання перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», суд не послався на докази, на підставі яких встановлено дану обставину.

Доведення факту існування у позивача зобов`язань перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» здійснюється виключно за допомогою первинних бухгалтерських документів ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», які останнім не було надано.

На думку скаржника, зміст вимоги від 16.02.2016 є лише повідомленням про наявність заборгованості позивача у розмірі 3132120,29 грн і не свідчить про існування у позивача зобов`язань перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Судом не мотивовано не застосування статті 517 ЦК України.

Скаржник зазначає, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» не надала до суду «розрахунку заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого утворилася зазначена заборгованість в сумі 3132120,29 грн».

Таким чином, без надання первинних бухгалтерських документів і детального розрахунку зобов`язань, суд першої інстанції був позбавлений можливості перевірити наявність дійсних зобов`язань позивача, а також правильність визначення розміру зобов`язань позивача.

На думку скаржника, судом необхідно було використати правові висновки, викладені в постанові Великої палати Верховного Суду від 20.03.2019 у справі №306/2053/16 та звернути увагу на постанову Великої палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №907/29/19.

Також судом не застосовано до спірних правовідносин ч.1 ст.626, ч.1 ст.629 ЦК України.

Скаржник звертає увагу суду на ту обставину, що рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 25.09.2017 у справі №751/1679/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про визнання недійсним пунктів 5.3 іпотечного договору. Мотивами відмови зазначено, що зважаючи на свободу договору за приписами статей 6, 627 ЦК України, тому не має підстав для визнання недійсними пунктів 5.3, 5.3.1, 5.3.2, 5.3.3 іпотечного договору № 30006Z174, чим підтверджено їх дійсність.

Посилається на те, що в матеріалах реєстраційної справи серед поданих для проведення реєстрації права власності немає ні виконавчого напису нотаріуса на іпотечному договорі, ні повідомлення про перехід права власності.

Таким чином, набуття та реєстрація за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права власності на предмет іпотеки відбулися без дотримання обов`язкових умов, а отже є незаконними.

Також звертає увагу суду на ухвалу Вищого адміністративного суду України від 22.07.2014 у справі №821/78/14.

Судом не встановлено виконання нотаріусом обов`язків, передбачених п.53 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою КМУ від 25.12.2015 №1127.

На думку скаржника, всі судові рішення, на які посилається суд першої інстанції, не мають преюдиційного значення для вирішення даного спору, оскільки позивач не виносив на розгляд судів в інших справах наступні питання: 1) дотримання чи недотримання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» умов іпотечного договору №30006Z174 від 01.11.2006 при реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки; 2) врахування нотаріусом під час проведення реєстраційних дій дотримання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» умов іпотечного договору, а саме підпунктів 5.3.15.3.3 пункту 5.3 іпотечного договору №30006Z174 від 01.11.2006; 3) наявності чи відсутності зобов`язань ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», їх розмір, валюта зобов`язання, зокрема, що зазначена в змісті вимоги від 16.02.2016 №13262, тобто оцінку цій вимозі та зафіксованій у ній обставинам жоден з попередніх судів не давав.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» просить застосувати наслідки спливу позовної давності у порядку ст.267 ЦК України, апеляційну скаргу залишити без розгляду, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2020 року без змін. Відповідач зазначає, що суд вірно дійшов висновку, що будучи повідомленим про порушення прав свого кредитора шляхом отримання 22.02.2016 вимоги про усунення порушення в порядку статті 35 Закону України "Про іпотеку", в якій було вказано про наявність заборгованості у розмірі 3132120,29 грн та не спростування на той час вказаних обставин, навпаки свідчить про визнання позивачем заборгованості у вказаному розмірі. Судом надано зазначену правову оцінку з врахуванням обставин справи, що вже встановлені в справах №751/2658/18, №751/9792/16.

Звертають увагу, що позивач до них не звертався з приводу надання будь-яких документів, що стосуються кредитної справи. Також в ході розгляду даної справи не порушував питання про витребування будь-яких доказів, що стосуються розміру заборгованості, який зазначено у вимозі.

Судом також враховано правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду від 18.06.2020 у справі №751/1680/17.

Щодо незгоди скаржника з тим, що вимога ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" від 16.02.2016 є повідомленням про перехід права власності, що передбачено п.5.3.3 Іпотечного договору №30006Z174 від 01.11.2006, то судом здійснено виключно аналіз рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.02.2017, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06.11.2017 у справі №751/9792/16. Судом також враховано правову позицію Верховного Суду з даного питання у постанові від 18.06.2020 у справі №751/1680/17.

Відповідач звертає увагу на тотожність вимог, вказаних в «заяві про розширення підстав прозову» що вже були предметом розгляду у справах 751/1680/17 та №751/9792/16.

Позивачем не заявлялись вимоги щодо витребування будь-яких доказів від ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" щодо розміру заборгованості. Так само позивачем не спростовувалося, що ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" виступає кредитором позивача на суму 3132120,29 грн.

Оскаржуване рішення ухвалено з урахуванням положень статей 13, 76-89, 141, 158, 258, 259, 263-265, 268, 271-273, 354-355 ЦПК України.

Судом правомірно не застосовано положення ч.2 ст.517 ЦК України, оскільки позивач починаючи з 22.02.2016 був повідомлений про нового кредитора та іпотекодержателя, зобов`язань не виконав, до попереднього кредитора/іпотекодержателя не звернувся.

Матеріали реєстраційної справи, яка досліджувалася судом, містять всі необхідні відомості, зокрема розрахунок боргу, що наданий реєстратору для проведення державної реєстрації у відповідності до вимог закону, та який ОСОБА_1 не оскаржено.

Надання до Вимоги про усунення порушення будь-яких додаткових відомостей чи направлення документів щодо підтвердження наявності заборгованості статтею 35 Закону України "Про іпотеку" не передбачено.

Щодо думки позивача про те, що "повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю", передбачене п.5.3.3 іпотечного договору, не є тотожними письмовій вимозі про усунення порушень в порядку ст.35 Закону України "Про іпотеку" - вже досліджувалось у справі №751/9792/16, №751/2991/19, №751/1680/17.

Також у справі №751/2991/19 вже було досліджено і питання подачі ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" документів, необхідних для державної реєстрації прав.

ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" зазначає, що ним було виконано всі умови, що передбачено законом та договором іпотеки.

На думку ТОВ "ФК "Довіра та гарантія", позивач ОСОБА_1 намагається збільшити в апеляційній скарзі розмір позовних вимог, зокрема дослідити ты питання, які не були предметом дослідження в суді першої інстанції. Крім того, позивач намагається порушити такі ж самі питання, правові висновки по яких вже було викладено у вищезазначених справах, а тому згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Також ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" звертає увагу суду на сплив строку позовної давності щодо звернення до суду з вимогою про витребування майна від добросовісного набувача, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №914/3224/16, зазначаючи, що право власності на спірне приміщення у товариства виникло 21.04.2019, строк позовної давності для звернення до суду сплив 22.04.2019. Просять застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Правом на подання відзиву державний реєстратор приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г.В., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористались.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів щодо реєстрації права власності на предмет іпотеки здійснені в рамках чинного законодавства. Враховуючи, що позовна вимога ОСОБА_1 про витребування майна із незаконного володіння є похідною вимогою від вимог про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, підстав для задоволення яких судом не знайдено, а відповідно і підстави вважати володіння нерухомим майном відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 незаконним - відсутні.

Судом встановлено наступні обставини та факти.

31 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, із подальшими змінами та доповненнями, шляхом укладення додаткових угод: від 11.06.2010 №1, від 08.09.2011 №2, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 280 000,00 доларів США та сплатити проценти, комісії у порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 1414000,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору, тобто на 31.10.2006 (а.с.54-62 т.2, 19-42 т.1).

Пунктами 9.1., 9.12. вказаного договору передбачено, що у випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором, відшкодування заборгованості перед банком за цим договором проводиться шляхом стягнення з поручителя/гаранта (у разі їх наявності), чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку. Уклавши цей договір, позичальник надає банку згоду передавати права і обов`язки банку за даним договором третій особі, без отримання на це додаткової згоди позичальника.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 01 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено іпотечний договір №30006Z174, із подальшим внесенням змін Договором про внесення змін №1 від 08.09.2011, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пінчук Н. Г., відповідно до умов якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку нежиле приміщення приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв. м, що є власністю іпотекодавця та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-7 т. 1).

Підпунктами 2.1.1., 2.1.8. п. 2.1 Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором, зазначеним у пункті 1.3 цього договору, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги у порядку зазначеному в розділі 5 цього договору, у повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або простроченням виконання, неустойки, необхідні витрати на отримання предмету іпотеки, та його реалізацію; передати права кредитора за цим договором третім особам.

Відповідно до пункту 5.1 вказаного договору іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, що зазначений у пункті 1.3. цього договору, яке виникає у іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або іпотекодавцем в інших випадках, передбачених цим договором, в тому числі, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору.

Задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.2. іпотечного договору).

Згідно із пунктом 5.3 Іпотечного договору добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному у пункті 5.3.1, далі по тексту названому «Застереження про добровільну передачу».

Пунктом 5.3.1 Іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя. Зазначена згода сторін є угодою про перехід права власності, що набуває чинності з моменту зазначеного у пункті 5.3.3. Перехід права власності не потребує додаткового оформлення і сторони погоджуються про те, що «Застереження про добровільну передачу» відображає усі питання по переходу права власності від іпотекодавця до іпотекодержателя, щодо яких сторони мали намір домовитись.

Згідно із пунктом 5.3.3 Іпотечного договору у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або іпотекодавцем за цим договором іпотеки, нотаріус на вимогу іпотекодержателя здійснює виконавчий напис на цьому договорі. Іпотекодержатель направляє повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмета іпотеки іпотеко держателю надалі «повідомлення».

21 вересня 2015 року між ПАТ «УкСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу №27, відповідно до якого, клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених договором (а.с.79 т.2).

22 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги №1 за Договорами іпотеки до Договору факторингу №27 від 21.09.2015, відповідно до умов якого клієнт відступає фактору, а фактор набуває усі права вимоги за договорами забезпечення, перелік яких додається до цього договору (а.с.42 т.2).

ОСОБА_1 входить до реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №1 (а.с.49 т.2).

16 лютого 2016 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу за № 13262 про усунення порушення, відповідно до змісту якої повідомило останнього про укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк» договір факторингу та договір про відступлення прав вимоги, та просило у 30-денний строк з моменту отримання даної вимоги повернути заборгованість у розмірі 3132120,29 грн. У разі непогашення заборгованості у встановлений строк ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» буде зареєстровано право власності на предмет іпотеки, або вчинено виконавчий напис, що призведе до зміни власника відносно майна, що на даний момент належить ОСОБА_1 (а.с.26 т.1).

Зазначена вимога отримана ОСОБА_1 22 лютого 2016 року (а.с.137 т.2).

У зв`язку з невиконанням вимог з повернення заборгованості за кредитним договором 21 квітня 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Семеновою Г. В. за результатами розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 18 квітня 2016 року прийнято рішення № 29353123 про проведення державної реєстрації права власності на нежиле приміщення приміщення магазину, що розташований у АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» (а.с.10-11 т.1, а.с.4 т.2).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. зареєстровано право власності на нежиле приміщення приміщення магазину загальною площею 686,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», на підставі: договору іпотеки, серія та номер: 2717, виданого 01 листопада 2006 року; договору про відступлення прав вимоги № 1, серія та номер: 5002, виданого 22 вересня 2015 року; свідоцтва, серія та номер: 900, виданого 08 квітня 2016 року; вимоги про усунення порушення, серія та номер: 13262, виданої 16 лютого 2016 року; договору про внесення змін, серія та номер: 3087, виданого 08 вересня 2011 року (а.с.10-11 т.1).

В подальшому, згідно з договором купівлі-продажу від 15 вересня 2018 року ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» передало у власність, а покупці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 прийняли в рівних частинах у власність нежиле приміщення приміщення магазину, загальною площею 686,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.29-30 т.1).

Суд першої інстанції, розглядаючи позовну вимогу щодо неможливості вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В. державної реєстрації права власності без вчинення нотаріальних дій, дійшов вірного висновку щодо їх безґрунтовності.

З 01 січня 2013 року набрали чинності зміни до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон), які полягають у тому, що державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, це закріплено в п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено повноваження суб`єктів державної реєстрації прав, до яких зокрема належить забезпечення проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав.

Відповідно до абз. 4, 5 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться за заявами у сфері державної реєстрації прав будь-яким державним реєстратором з урахуванням вимог, встановлених абзацами першим - третім цієї частини, крім випадку, передбаченого абзацом п`ятим цієї частини.

Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.

Закон не містить безумовної заборони нотаріусу здійснювати функції державного реєстратора прав на нерухоме майно без попереднього вчинення нотаріальної дії щодо такого майна. Нотаріус може вчиняти нотаріальні дії, передбачені Законом України «Про нотаріат», а також окремо здійснювати реєстраційні дії як державний реєстратор відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такі реєстраційні дії можуть бути пов`язаними із вчиненням нотаріальних дій, тобто бути похідними від них або ж проводитись окремо за відповідною заявою заявника.

Позивачем не надано доказів, що державна реєстрація права власності проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та постанови КМУ від 25.12.2015 №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи зазначене вище, суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні позову в цій частині. Апеляційна скарга не містить заперечень щодо висновків суду першої інстанції, хоча рішення суду ОСОБА_1 оскаржується в цілому.

Доводи скаржника щодо ненадання ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» державному реєстратору всіх документів, що передбачені п.п.5.3.3 п.5 іпотечного договору, в частині необхідних умов для переходу у власність предмету іпотеки, та не перевірення нотаріусом наявність усіх документів, передбачених іпотечним договором (п.п.5.3.3 п.5), необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмету іпотеки, а саме: виконавчого напису нотаріуса на договорі іпотеки та повідомлення про перехід права власності та застосування застереження про добровільну передачу предмету іпотеки іпотекодержателю колегія суддів до уваги не приймає.

Заперечення ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у відзиві на апеляційну скаргу щодо тотожності цих вимог у даній справі з вимогами, що вже були предметом розгляду у справах № 751/1680/17 та № 751/9792/16 є слушними.

Предметом спору є частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Підстава позову - це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що підтверджують вказані обставини.

ОСОБА_1 підставою для звернення з даною позовною заявою було зазначено порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, державний реєстратор не перевірив відповідність заявлених прав та наявність усіх необхідних документів, передбачених Іпотечним договором (п.5.3.3, п.5), необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмету іпотеки (тобто відсутність виконавчого напису нотаріуса).

Як вбачається з тексту рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.10.2018 по справі № 751/1680/17, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 05.02.2019, підставами для звернення з позовом були, зокрема, порушення при реєстрації права власності на предмет іпотеки порядок державної реєстрації права власності при зверненні стягнення на предмет іпотеки, передбачений ч.1 ст.35, абз.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» та п.53, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме державну реєстрацію права власності здійснено без оцінки предмета іпотеки та без направлення позивачу вимоги про усунення порушень і підтвердження її отримання останнім.

Крім того, рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.02.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2017 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.11.2017, у справі за позовом ОСОБА_1 д ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» і державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновлення запису (справа № 751/9792/16), встановлено, що Іпотекодержатель з вимогою про здійснення виконавчого напису на Іпотечному договорі до нотаріуса не звертався; вимогу про усунення порушення в порядку ст.35 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 отримав особисто 22.02.2016, яка крім всього містила і повідомлення про перехід права власності; державним реєстратором було встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно.

Зазначеними судовими рішеннями досліджувалося питання подачі іпотекодержателем документів, необхідних для державної реєстрації прав, процедура державної реєстрації прав, відсутність виконавчого напису та направлення відповідного повідомлення згідно з умовами п.п 5.3.3 Іпотечного договору. Судами було встановлено, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було подано повний пакет необхідних для реєстрації документів, які були перевірені та на підставі яких нотаріусом прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на іпотечне майно.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Отже, встановлена цивільним процесуальним законом неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили, яке згідно з ст.18 ЦПК України є обов`язковим для усіх органів та осіб.

Таке повністю узгоджується із принципом юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права і відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Європейський суд з справ людини у рішеннях від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» зазначав, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності (визначеності), який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів, а сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи (рішення від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», заява №52854/99).

Неодноразове пред`явлення вказаних вище позовних вимог підтверджується судовими рішеннями у справі №751/2991/19. Так, ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.05.2019, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 04.06.2019 та постановою Верховного Суду від 23.09.2019, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про захист прав споживача на підставі п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що заявлена в даній справі ОСОБА_1 частина позовних вимог вже була предметом судового розгляду, через що рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В., ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про скасування рішення державного реєстратора з підстав недотримання державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» приписів п.п.5.3.3 п.5 Іпотечного договору № 30006Z174 та вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо відповідності заявлених прав та наявності усіх документів, передбачених Іпотечним договором № 30006Z174, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмету іпотеки, слід скасувати, закривши провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі ст.255 ч.1 п.3 ЦПК України.

Доводи скаржника щодо відсутності в нього заборгованості перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів до уваги не приймає.

Як зазначено вище, згідно із пунктом 5.3 іпотечного договору - добровільна передача предмета іпотеки у власність іпотекодержателя здійснюється в порядку, наведеному у пункті 5.3.1, далі по тексту названому «Застереження про добровільну передачу». Пунктом 5.3.1 іпотечного договору передбачено, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) іпотекодавцем своїх зобов`язань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або за цим договором іпотеки, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя.

Умовами договору визначена підстава добровільної передачі предмета іпотеки іпотекодержателю невиконання або часткове невиконання умов кредитного договору, при цьому сторони договору не узгоджували суму заборгованості яка може призвести до переходу права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до вимоги ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» від 16 лютого 2016 року останнє вимагало у ОСОБА_1 повернути заборгованість у розмірі 3132120,29 грн. Саме така сума заборгованості за реєстром боржників до договору про відступлення прав вимоги рахувалась за ОСОБА_1 (а.с.49 том 2). Наявність заборгованості у розмірі 3132120,29 грн останнім не спростована та визнана при подачі у квітні 2018 року позову до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про відшкодування перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки. Як вказано в постанові Верховного Суду від 09.09.2020 при розгляді справи №751/2658/18: «Позивач вказував, що вартість предмета іпотеки на момент набуття відповідачем права власності на нього складала 7927600 грн, а розмір заборгованості позивача за договором про надання кредиту №0 від 31 жовтня 2006 року становив 3132120,29 грн».

Факт невиконання своїх зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором та наявність у нього заборгованості констатована судовими рішеннями при розгляді справи №751/9792/16-ц (рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06.02.2017, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 28.03.2017 та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. про скасування рішення державного реєстратора, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відновлення запису).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у редакції, що діяла на час розгляду справи у суді першої інстанції, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Таким чином, не потребують дослідження докази, яким вже була дана відповідна оцінка судами першої, апеляційної та касаційної інстанції в справі між тими самими сторонами, з тим самим предметом позову, з тими самими підставами позову.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 , а також витребування майна із незаконного володіння у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є похідними вимогами від вимог про скасування рішення державного реєстратора від 21.04.2016, ці вимоги задоволенню не підлягали, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Підстави для розгляду заяви ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про застосування строку позовної давності (а.с.104 т.1) відсутні, оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині, щодо якої ухвалено рішення, яке даною постановою залишено без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який зокрема у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні по справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись ст. 255 ч.1 п.3, 367, 374, 375, 377, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 серпня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Ганни Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про скасування рішення державного реєстратора з підстав недотримання державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» приписів п.п.5.3.3 п.5 Іпотечного договору № 30006Z174 та вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" щодо відповідності заявлених прав та наявності усіх документів, передбачених Іпотечним договором № 30006Z174, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмету іпотеки скасувати, закривши провадження у справі в цій частині позовних вимог.

В іншій частині рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27 серпня 2020 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

О.К.Євстафіїв

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 28.12.2020