Постанова

Іменем України

06 лютого 2020 року

м. Київ

справа № 346/1596/18

провадження № 61-44371св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

особа, яка подала заяву про забезпечення позову - ОСОБА_1 , позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Коломийської міської ради, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець Марія Василівна,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 25 червня 2018 року у складі судді П`ятковського В. І. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року

у складі колегії суддів: Малєєва А. Ю., Девляшевського В. А., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Коломийської міської ради, приватний нотаріус Коломийського міського нотаріального округу Григорець М. В. (далі - приватний нотаріус Коломийського МНО), про визнання недійсними договорів купівлі-продажу.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11 лютого 2003 року належав житловий будинок АДРЕСА_1 .

Також на підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 05 листопада 2003 року № 556 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 000 кв. м, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043801 від 12 травня 2004 року).

На підставі рішення Коломийської міської ради Івано-Франківської області від 17 грудня 2003 року № 639 ОСОБА_1 належала земельна ділянка площею 1 183,36 кв. м, для ведення садівництва, яка розташована на АДРЕСА_1 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 043802 від 12 травня 2004 року).

Позивач також вказувала, що у 2012 році із Російської Федерації приїхав її син ОСОБА_3 разом із цивільною дружиною ОСОБА_4 та неповнолітніми дітьми: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і вона дала згоду на проживання та реєстрацію їх у вказаному домоволодінні, про що було складено відповідну нотаріально посвідчену заяву від 15 липня 2015 року.

Весною 2016 року ОСОБА_1 стало відомо про борг її сина перед ОСОБА_2 , який вимагав негайного повернення коштів, тому під впливом вказаних обставин було досягнуто домовленості про передачу ОСОБА_2 у власність житлового будинку і земельних ділянок, власником яких є позивач. Із попередніх домовленостей випливало, що це буде формальна угода, метою якої буде забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , дітей з будинку виселено не буде, а нерухомість повернеться у власність позивача після погашення боргу.

22 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_8 , укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, що перебували у власності позивача. При цьому жодних коштів від реалізації зазначеного майна позивач не отримувала. Її син із сім`єю проживають у спірному будинку і на даний час.

Посилаючись на те, що спірні правочини позивач уклала тимчасово, без наміру передачі майна у власність покупця, під впливом тяжких для неї обставин, на вкрай невигідних для неї умовах, за ціною, що набагато нижча від ринкової, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на дане домоволодіння за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,10 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1183 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , від 22 квітня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Коломийського МНО Григорець М. В., застосувати наслідки недійсності даного договору та скасувати державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2018 року залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Службу у справах дітей Коломийської міської ради.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2018 року залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Григорець М. В.

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову.

Заява мотивована тим, що предметом спору між ОСОБА_1 та

ОСОБА_2 є житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та дві земельні ділянки.

На час розгляду справи фактично користуються спірним будинком, проживають в ньому та здійснюють оплату за надані комунальні послуги позивач ОСОБА_1 та громадянська дружина її сина - ОСОБА_4 з малолітніми дітьми.

Також заявник вказувала, що 29 травня 2018 року за заявою ОСОБА_2 працівниками Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (далі - ПАТ «Прикарпаттяобленерго») було відключено електропостачання до вказаного будинку, внаслідок чого погіршились умови проживання в ньому для малолітніх дітей.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на домоволодіння та земельні ділянки, зобов`язання ОСОБА_2 звернутись до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» із заявою про підключення будинку до електропостачання, зобов`язання ОСОБА_1 оплатити повторне підключення будинку, заборони

ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відключення, припинення електропостачання та газопостачання до спірного будинку та покладення на ОСОБА_1 обов`язку сплачувати витрати за надані послуги.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,1183 га, для ведення садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано ОСОБА_2 звернутись до уповноважених осіб ПАТ «Прикарпаттяобленерго» із відповідною заявою про підключення домоволодіння АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 (5/5992)) до мережі електропостачання.

В якості зустрічного забезпечення покладено на ОСОБА_1 обов`язок здійснити оплату за повторне підключення домоволодіння АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 (5/5992)) до мережі електропостачання.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відключення, припинення електропостачання та газопостачання до домоволодіння АДРЕСА_1 .

В якості зустрічного забезпечення покладено на ОСОБА_1 обов`язок сплачувати витрати на надання послуг електропостачання та газопостачання до домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно до наданих постачальними організаціями рахунків згідно з показниками відповідних лічильників.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2018 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що між сторонами у справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Разом з тим, вказаний спосіб забезпечення позову та зустрічного забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_9 , є співмірним заявленим позовним вимогам.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат

Атаманюк В. М., просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є колишнім власником спірного будинку. На даний час без правових підстав

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у спірному будинку і не надають відповідачу як власнику вільно користуватися та проживати в ньому. Вказані особи відмовляються добровільно звільнити вказаний будинок, у зв`язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Коломийської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення (справа

№ 346/5716/17).

Разом з тим, ОСОБА_2 як законний власник вправі припинити електропостачання до спірного будинку.

Крім того, посилання в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанції на захист інтересів малолітніх дітей є безпідставним, оскільки згідно з будинковою книгою у спірному будинку на даний час ніхто не зареєстрований.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2018 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законними і обґрунтованими, всі висновки судів відповідають встановленим обставинам справи, а тому підстави для їх скасування відсутні.

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що предметом спору у вказаній справі є домоволодіння (житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами), земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,1183 га, для ведення садівництва, що знаходяться на АДРЕСА_1 .

Вказані обставини сторонами у справі не заперечуються.

Також суди встановили, що на час розгляду справи право власності на спірне майно зареєстровано за ОСОБА_2 , що також не заперечується сторонами у справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником

у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що фактично постачання електроенергії у спірний будинок було повністю припинено, що завдає істотної шкоди та позбавляє нормальних умов для існування мешканців, у тому числі малолітніх дітей, тобто осіб, які проживають у будинку.

Встановивши, що обрані позивачем способи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, зобов`язання вчинити дії щодо відновлення електропостачання та заборони вчиняти будь-які дії щодо відключення будинку від електропостачання та газопостачання є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту її порушеного права, та враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення позову може вплинути на права та інтереси ОСОБА_1 , утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, суди дійшли висновку про необхідність забезпечення позову.

Разом з тим, відповідно до частин сьомої, восьмої статті 153, частини шостої статті 154 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

Врахувавши, що обраний заявником спосіб забезпечення позову як повторне підключення до будинку та щоденне користування електроенергією у спірному будинку може спричинити шкоду відповідачу, яка полягає в оплаті послуг, якими останній фактично не користується, суди дійшли обґрунтованого висновку про необхідність зустрічного забезпечення.

Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій безпідставно послалися на інтереси малолітніх дітей, оскільки згідно з будинковою книгою у спірному будинку на даний час ніхто не зареєстрований, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акта про фактичне проживання станом на 20 березня 2018 року у спірному домоволодінні проживають ОСОБА_4 та члени її сім`ї: ОСОБА_5 , 2000 року народження, ОСОБА_6 , 2012 року народження, ОСОБА_7 , 2014 року народження. Належні та допустимі докази оскарження (заперечення) вищевказаного акта про фактичне проживання у спірному домоволодінні малолітніх дітей матеріали справи не містять.

Посилання в касаційній скарзі на те, що ОСОБА_2 як законний власник вправі припинити електропостачання до спірного будинку, є безпідставними, оскільки суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, заборонивши відповідачу вчиняти будь-які дії щодо відключення спірного домоволодіння від електро- та газопостачання, тому що не застосування такого превентивного засобу забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб (зокрема, права малолітніх дітей), чи інших учасників процесу (інших мешканців спірного домоволодіння, до яких, відповідач заявив позов про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом виселення).

Саме застосований спосіб забезпечення позову та зустрічного забезпечення позову, з урахуванням характеру спору та фактичних обставин у даній справі, є тим способом забезпечення позову, застосуванням якого дотримано балансу інтересів (ризиків) сторін у справі - співмірним заявленим позовним вимогам та таким, що унеможливлює порушення прав та законних інтересів інших осіб (зокрема, малолітніх дітей, інших учасників процесу), та таким, що запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, а, отже, є достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідають нормам закону.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, зводяться до незгоди заявника із висновками судів, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області

від 25 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 07 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк