ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4886/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Інші справи позовного провадження
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Майстренко О.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», державного реєстратора Харківської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої Оксани Володимирівни, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання протиправним дії, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, усунення перешкод у праві розпорядження, витребування майна з володіння,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», державного реєстратора Харківської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дунаєвої О.В., ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який уточнив у січні 2019 року та просив визнати протиправними дії ТОВ «КейКолект» та державного реєстратора Дунаєвої О.В., Харківської філії КП «Агенція адміністративних послуг» щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ»; скасувати рішення індексний номер 44629164 від 14.12.2018 р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 ; поновити відомості у державних реєстрах речових прав на нерухоме майно про зазначений об`єкт нерухомого майна, що передували скасованим записам; усунути перешкоди в праві розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , такими,що втратили право користування квартирою за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати квартиру за адресою АДРЕСА_1 із володіння ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 .

Позов мотивовано тим, що у 2007 році, ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав квартиру АДРЕСА_2 . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2018 року державним реєстратором Дунаєвою О.В., Харківська філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» прийнято рішення індексний номер 44629164 про реєстрацію права власності на згадану квартиру за ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», . Підставою виникнення права власності зазначений договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки без номера від 13.02.2012, видавник ПАТ «УКРСИББАНК» та договір іпотеки номер 2072 від 18.10.2007 видавник приватний нотаріус ХМНО Аверіна М.Є.

Позивач вважав дії товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» та державного реєстратора Дунаєвої О.В. по зміні реєстрації права власності на вказану квартиру протиправними на підставі наступного.

Зазначає, що 18 жовтня 2007 року між ним та АКІБ «Укрсіббанк» укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір). У забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 2072 від 18 жовтня 2007 р., згідно з яким в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків передана спірна трикімнатна квартира, що наразі належить позивачу.

Розділом 5 Договору іпотеки від 18.10.2007 р. передбачено, що сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним із наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.5.2.1 Договору); отримання Іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені Іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.2.2 Договору).

Вказав, що сторони у договорі іпотеки передбачили можливість позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки виключно на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Посилався на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року N 3795-УІ були внесені зміни у Закон України "Про іпотеку", а саме: 1) третє речення частини першої статті 35 викласти в такій редакції: "Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору".

Згідно з розділом «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» від 22 вересня 2011 року N 3795-УІ:- дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Таким чином на договір іпотеки від 18.10.2007 р., укладеним Позивачем, норма про право іпотекодержателя прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору не розповсюджується.

Відповідно пункту 34 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім правовстановлюючого документу, має подавати: завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менше ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; документ, що підтверджує сплив 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя; звіт про оцінку предмета іпотеки складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Згідно з вимогами Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»,

1. Протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу"та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно витягу загальна площа квартири позивача складає 65,2 кв.м., використовується як місце його постійного проживання та не має іншого нерухомого житлового майна.

Таким чином дії державного реєстратора по проведенню державної реєстрації права власності спірної квартири що наразі належить позивачу на підставі договору іпотеки на власність ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є протиправними і здійснені всупереч вимог Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», «Про іпотеку», «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» .

21.12.2018 року відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору купівлі-продажу продав спірну квартиру ОСОБА_7 , яка зареєструвала 22.12.2018 р. у цій квартирі своє постійне місце проживання. 21.12.2018 та приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. на підставі вказаного договору купівлі-продажу прийняла Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 18:36:10, згідно якого новим власником квартири стала ОСОБА_7 . Також у спірній квартирі без погодження з позивачем 22.12.2018 р. зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Оскільки спірне майно вибуло з володіння позивача в силу обставин, передбачених частиною першої статті 388 ЦК України, зокрема без згоди власника, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Криворучко В.Ж., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, новим рішенням задовольнити позовні вимоги.

Скарга мотивована тим, що у справі відсутні документи на підтвердження законності відчуження спірної квартири ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Також на обґрунтування доводів скарги навів вищевказані доводи заявленого позову.

Наполягає на тому, що згідно матеріалів справи відчуження спірної належної позивачу квартири відбулось безпідставно без виконання умови договору іпотеки (п.5.2.1 Договору) про укладання окремого договору.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» просить відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на те, що ТОВ «Кей-Колект» реалізувало своє право та задовольнило вимоги іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке відбулось 14 грудня 2018 року. Наявне у договорі іпотеки Застереження є договором про задоволення вимог іпотекодержателя і тому укладання додаткового договору не було потрібно. Також зазначив, що у позивача відсутнє право звернення до суду з цим позовом, оскільки наразі він не є власником спірної квартири.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі відповідає.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в 2007 році, ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 14 грудня 2018 року державним реєстратором Дунаєвою О.В., Харківська філія комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» прийнято рішення індексний номер 44629164 про реєстрацію права власності на спірну квартиру за вказаної адресою за товариством з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», .

Підставою виникнення права власності було зазначено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки без номера від 13.02.2012, видавник ПАТ «УКРСИББАНК» та договір іпотеки номер 2072 від 18.10.2007 видавник приватний нотаріус ХМНО Аверіна М.Є.

18 жовтня 2007 року між Позичальником - ОСОБА_1 (позивачем) та АКІБ «Укрсіббанк», м. Харків укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 (далі - кредитний договір). Згідно п. 1.1. Договору банк зобов`язується надати Позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 30 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором був укладений договір іпотеки, зареєстрований за № 2072 від 18 жовтня 2007 р., згідно якого в іпотеку іпотекодержателю - АКІБ «Укрсіббанк», м.Харків передана трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 , що належить позивачу.

21.12.2018 року відповідач ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» уклав договір купівлі-продажу серія та номер: 5351, виданий 21.12.2018 та приватний нотаріус Лавінда Наталія Олександрівна, Харківський міський нотаріальний округ, Харківська обл. прийняла Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44780023 від 21.12.2018 18:36:10, згідно якого новим власником квартири стала ОСОБА_7 , яка зареєструвалась 22.12.2018 р. у цій квартирі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що укладаючи іпотечний договір позивач надав згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання визначених у договорі обставин, що не потребує укладення додаткового договору.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.4.1. договору іпотеки від 18 жовтня 2007 року іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки:

4.1.1. У разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором;

4.1.2. У разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки;

4.1.3. В інших випадках відповідно до діючого законодавства.

Пунктом 4.2. визначено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: 4.2.1 рішення суду; 4.2.2. виконавчого напису нотаріуса; 4.3.2. позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку».

Згідно з пунктом 4.3., 4.5. право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю: звернення стягнення на предмет іпотеки з застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до п`ятого пункту договору іпотеки наявне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Так, п.5.2 визначено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки передача іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпоткодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», п.5.2.2. отримання іпотекодержателем права продати Предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». 5.3 Позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Дане застереження про задоволення вимог іпотекодержателя згідно ст.36 Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки по заставній вартості за вибором іпотекодержателя, без додаткового узгодження з іпотекодавцями.

Вказане застереження у іпотечному договорі є підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на предмет іпотеки у добровільному і узгодженому сторонами договору порядку.

Той факт, що сторони домовились про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки свідчить про те, що сторони дійшли згоди, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку». При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки.

При цьому, наявність або відсутність домовленості сторін договору не є обставиною, яка обмежує державного реєстратора у здійсненні відповідної реєстраційної дії, адже іпотеко держатель має безумовне право відповідно до ст..37 Закону України «Про іпотеку» - набути право власності на предмет іпотеки, та воно є безумовним і належним від наявності або відсутності додаткових узгоджень сторін договору в рамках цивільно-правових стосунків.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово з стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови; що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника.

Вказаний Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надпис нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусового звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося.

Згідно з приписами статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями іпотечного договору передбачено визначене у ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання, що прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості, 14 грудня 2018 року державним реєстратором за ТОВ «Кей-Колект»» на підставі зазначеного іпотечного застереження було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Таким чином, у даному випадку відбулося добровільне, а не примусове звернення стягнення на предмет іпотеки, ТОВ «Кей Колект» набуло право власності у добровільному порядку, за згодою Позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі.

Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було прийнято Відповідачем на підставі згоди Позивача, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не можуть бути застосовані, і наведені з цього приводу доводи скарги позивача не відповідають вказаним нормам матеріального права.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, предмет іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18), в якому щодо застосування відповідних норм права була висловлена наступна правова позиція, яку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує суд апеляційної інстанції:

«Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.»

Схожий правовий висновок міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно матеріалів справи, звернення стягнення у позасудовий спосіб шляхом набуття права власності відбулося за згодою сторін, яка зазначена у договорі, який ніким не оспорювався і був чинний на день державної реєстрації права власності. На день реєстрації права власності та розгляду справи судом був відсутній спір щодо заборгованості за договором кредиту чи щодо іпотеки.

Тому з урахуванням наведеної правової позиції, висловленої у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року (справа № 760/14438/15-ц, провадження № 14-38цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14 (провадження № 14-203цс19) не можна вважати, що ТОВ «Кей-Колект» у даному випадку набуло у власність згадану квартиру у примусовому порядку, який здійснюється виключно у судовому порядку, з чим пов`язана висловлена Великою Палатою Верховного Суду правова позиція про відсутність необхідності звернення до суду з таким позовом.

Тому відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України колегія суддів також застосовує у справі висновки щодо застосування в аналогічній за обставинами цивільній справі згаданих норм ст.ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», які були висловлені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 464/8589/15-ц (провадження № 61-10874сво18 про те, що положення згаданого Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі). Тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги, за їх безпідставністю.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникають з моменту такої реєстрації.

Частиною 1 статті 2 цього Закону передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 18, 19, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року (справа № 306/1224/16-ц, провадження № 14-501цс18), постанові від 24 квітня 2019 року (справа № 521/18393/16-ц, провадження № 14-661цс18); Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 червня 2018 року (справа № 645/5280/16-ц, провадження № 61-155св17).

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Крім того, колегія суддів зважає на те, що постановою Великої Палати ВС від 28.08.2018 у справі № 820/8219/15 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора, третя особа ТОВ "Кей-колект" про визнання протиправним та скасування рігшення було скасовано постанову Харківського окружного суду адміністративного всуду від 30.09.2015 та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2015 та провадження у справі закрито. Тобто було скасовано рішення суду на підставі якого було поновлено право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 , що у свою чергу свідчить про відсутність підстав вважати ОСОБА_1 власником спірної квартири, так як це право грунтувалося на підставі скасованого рішення суду. З цих підстав посилання у доводах позову на норму ст. 388 ЦК України є безпідставним.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.259, п. 1 ч.1 ст. 374, ст.ст.375, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.