справа № 489/3964/20 провадження №2/489/2260/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

У серпні 2020 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 11551,54 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В зв`язку з тим, що відповідач добровільно не приймав участі в утриманні синів, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2019 з нього на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.09.2018 і до досягнення ними повноліття. 13.06.2019 було відкрито виконавче провадження №59339769 на підставі виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду. За період з січня по травень 2020 року включно відповідач не сплачував аліменти взагалі. Лише після подачі скарги до керівництва ДВС міста Миколаєва, державний виконавець стала вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення суду та в червні 2020 року відповідач сплатив борг по аліментам. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який був зроблений державним виконавцем, сукупний розмір заборгованості станом на 01.06.2020 становить 13359,44 грн. За такого, розмір пені становить 11551,54 грн. Позивач зазначає, що їй відомо про те, що в травні 2020 року відповідач придбав собі автомобіль , він працював і працює на теперішній час, ніяких перепон щодо сплати аліментів у нього не було. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на наступне. Аліменти утримувались з його заробітної плати за місцем роботи. 16.01.2020 у зв`язку з його звільненням з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біосфера Плюс», вказане товариство повідомило державного виконавця Брушковську О.В. про його звільнення у зв`язку з переводом на інше підприємство і повернуло виконавчий лист до виконавчої служби, який було отримано Інгульським ВДВС ГТУЮ в м. Миколаєві 27.01.2020. Отже з січня державний виконавець мав відповідні відомості про нове місце роботи, повинен був вживати заходів для направлення виконавчого листа за новим місцем роботи. Також відповідач зазначає, що з січня по травень діти здебільшого з ним ніж з матір`ю, особливо під час карантину. В свою чергу, позивач жодного разу не повідомила відповідача, що не отримує аліменти. Крім того, відповідач продовжує купувати їм іграшки, речі, медикаменти, витрачати кошти на їх дозвілля, нести витрати по організації літнього відпочинку синів поза тим, що сплачує аліменти за рішенням суду, такі витрати навіть перевищують розмір обчисленої у позові пені. 23.06.2020 та 03.07.2020 відповідач перерахував на рахунок Інгульського відділу ВДВС у місті Миколаєві 10000,00 грн. та 3360,00 грн. як погашення аліментних зобов`язань, яка утворилась не з його вини.

Також відповідач заперечує проти стягнення з нього витрат на правову допомогу посилаючись на те, що довідка не може проведення розрахунків, оскільки у разі безготівкових розрахунків це мало б підтверджуватися платіжними дорученнями, квитанцією банку про зарахування грошових коштів на рахунок, а у випадку готівкових розрахунків прибутковий ордер у випадку розрахунків через касу адвоката, або чеком при застосуванні реєстратора розрахункових операцій.

Позивач надала до суду відповідь на відзив, згідно якого вважає всі доводи відповідача безпідставними та необґрунтованими, посилаючись на наступне. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, а в неї немає обов`язку нагадувати йому про його виконання, оскільки він є дієздатною особою, він самостійно повинен розраховувати та планувати свої витрати. Твердження відповідача відносно того, що діти підчас карантину протягом січня-травня 2020 року здебільшого перебували у нього, нічим не підтверджено та взагалі не впливає на його обов`язок вчасно сплачувати аліменти на утримання дітей. Всі додаткові витрати відповідача на утримання дітей є його особистою ініціативою та ніяким чином не впливають на його обов`язок сплачувати аліменти у встановленому законом порядку та строк. Також позивач вважає, що відповідач не міг не знати, що з його заробітної плати не утримуються аліменти на дітей, оскільки утримання 1/3 частини заробітної плати є суттєвим утриманням, та не помітити цього просто неможливо. Щодо понесення нею витрат на правничу допомогу вказала, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, відповідно адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Таким чином, довідка видана адвокатом про сплату позивачем 3000,00 грн. за послуги адвоката є належним доказом понесених нею витрат на правову допомогу.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.08.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до наступного.

Із змісту позовної заяви вбачається та встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27.02.2019 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.09.2018 і до досягнення старшою дитиною повноліття.

На виконання вищевказаного рішення, 28.05.2019 Ленінським районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист №2/489/213/19.

Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатих М.В. від 13.06.2019 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного вище виконавчого листа.

З розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2/489/213/19 головного державного виконавця Інгульського ВДВС міста Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Щербатих М.В. вбачається, що заборгованість станом на 01.06.2020 становить 13359,44 грн.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (частина третя статті 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (стаття 187 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) викладені такі правові висновки про порядок нарахування пені за прострочення аліментів.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У вказаній постанові від 03.042019 у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема у раніше прийнятих постановах від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16 та від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16.

Таким чином, обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає нарахування пені по кожному місяцю окремо з урахуванням кількості днів до моменту фактичної виплати аліментів.

До позовної заяви позивачем долучено розрахунок заборгованості по аліментам за період з 01.02.2020 по 01.07.2020, який розраховано з урахуванням порядку нарахування пені по аліментам, вказаному у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, якій відповідає постанова Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 572/1762/15-ц на яку при розрахунку послалася представник позивача.

За такого, суд погоджується із розрахунком розміру пені по аліментам, визначеному позивачем, який складає 11551,54 грн. та відповідачем не спростований.

Щодо доводів відповідача стосовно того, що заборгованість по аліментам утворилась не з його вини, суд зазначає наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом №1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Босфера Сервіс» від 13.01.2020 ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за переведенням до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Про» на підставі пункту 5 статті 26 КЗпП України. А 16.01.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Біосфера Сервіс» було направлено повідомлення Головному державному виконавцю Інгульського ВДВС ГТУЮ м. Миколаїв Брушковській О.В. про звільнення відповідача за переводом на інше підприємство та повернуто постанову від 15.08.2019.

Проте за вимогами частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Аналіз вищезазначеної правової норми свідчить, що саме на боржника покладається обов`язок повідомляти виконавця про зміну місця роботи, чого відповідачем зроблено не було. Крім того, з аналізу вказаної норми права вбачається, що боржник може самостійно виконувати рішення суду, про що повинен повідомити виконавця.

Стаття 196 СК України передбачає право одержувача аліментів на стягнення неустойки у разі виникнення такої заборгованості з вини особи, яка зобов`язана їх сплачувати.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).

Враховуючи, що відповідач, знаючи про обов`язок утримання неповнолітніх дітей, не сплачував аліменти за період з січня по червень 2020 року, а також те, що матеріали справи не містять доказів наявності об`єктивних непереборних обставин неможливості сплати аліментів, які не залежали від волі відповідача та їх подолання перебувало поза мажами правового впливу, суд приходить до висновку, що заборгованість виникла саме з вини відповідача.

Також суд не приймає до уваги, посилання відповідача на те, що більшість часу в спірний період діти проводили з ним, оскільки вказані обставини не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом, крім того, такі обставини не звільняють відповідача від покладеного на нього рішенням суду обов`язку сплачувати аліменти у встановленому законом порядку та встановлені строки.

Відповідно, судом не враховуються посилання відповідача на несення ним додаткових витрати на утримання дітей, оскільки такі обставини не звільняють боржника від виконання обов`язку по сплаті аліментів на утримання дітей

За наведених обставин, оцінивши у сукупності зібрані по справі докази та враховуючи, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача, при цьому відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин, які слугували б поважною причиною невиконання покладених на нього зобов`язань за судовим рішенням, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів станом на 01.07.2020 в розмірі 11551,54 грн.

Так як позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою такої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 1.06.2018 у справі №757/47925/15-ц, 20.06.2018 у справі №127/1284/14-ц, 27.06.2018 у справі №554/9348/15-ц, від 25.07.2018 у справі № 522/4198/17-ц. Крім того, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 06.07.2015 у справі «Заїченко проти України»).

Так, до позовної заяви на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було надано: копію ордеру про надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та довідку, в якій зазначено про сплату позивачем адвокату Труба К.Б. 3000,00 грн. правничої допомоги у відповідності до договору про надання правової допомоги від 20.09.2018. Проте, суд зауважує, що зазначений договір про надання правової допомоги позивачем надано не було.

Проте, за наявності перелічених документів, наданих позивачем, не можна достовірно встановити, що фактично ОСОБА_1 сплатила грошові кошти адвокату Труба К.Б. за надання правової допомоги у зазначеній справі та їх співмірність, оскільки суду не було надано належних та достовірних доказів, в розумінні статей 77,79 ЦПК України, а саме, не надано розрахунок із зазначенням опису робіт та часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, акт приймання-передачі виконаних робіт.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення нею витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим такі витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають через недоведеність.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів, що утворилася станом на 01.06.2020 у розмірі 11551,54 грн. (одинадцять тисяч гривень п`ятсот п`ятдесят одна гривня 54 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

У відшкодуванні ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд міста Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 23.10.2020.

Суддя І.В.Коваленко