Справа № 495/4434/20
№ провадження 2/495/2272/2020
ЗАОЧНЕ р і ш е н н я
22 грудня 2020 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд у складі:
головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Іванченко А.С.,
справа №495/4434/20,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Білгород-Дністровському Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
28 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, просить суд: визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказує, що в належному їй будинку з 1999 року був зареєстрований чоловік її доньки, її зять ОСОБА_2 , але у 2000 році до теперішнього часу він у будинку не мешкає, комунальні послуги не сплачує, ремонт не проводить.
Донька розвелась з відповідачем у 2018 році.
Вона неодноразово прохала відповідача знятись з реєстрації вищевказаної адреси, на що отримувала відмову.
Проте, на даний час, у зв`язку із високими тарифами на комунальні послуги позивач звернулась до Білгород-Дністровського управління соц. захисту населення з вимогою оформлення субсидії на сплату комунальних послуг.
Однак, цього зробити їй не вдалось, у зв`язку із реєстрацією у будинку ОСОБА_2 , доходи якого їй невідомі.
Факт того, що відповідач вже більше 20 років не проживає у спірному будинку можуть підтвердити сусіди: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Тому, враховуючи вищевикладене вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_2 , внаслідок відсутності за місцем реєстрації без поважних причин понад встановлені строки.
З урахуванням наведеного, вона і звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав.
29 липня 2020 року Ухвалою Білгород - дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого її розгляду.
21 вересня 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у її відсутності, з проханням позовні вимоги задовольнити .
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через оголошення у пресі, причина неявки суду невідома .
Зі згоди позивача, про що свідчить її заява, суд ухвалою від 22 грудня 2020 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що дійсно згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане вище також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22804285 від 10.06.2014 року
Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з домової книги, у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований, окрім інших, з 1999 року відповідач по справі ОСОБА_2 .
Разом з тим, позивач зазначала, що ОСОБА_5 є колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_6 , з яким вона перебувала у шлюбі з 24.04.1999 року.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2018 року, їх шлюб було розірвано.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного 24.07.2020 року депутатом Шабівської сільської ради ОСОБА_7 , в присутності сусідів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , громадянин ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою АДРЕСА_1 . Комісія прийшла до висновку про доцільність виписати гр. ОСОБА_2 .

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 Цивільного кодексу України, власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Ч. 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням.

Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Між тим, задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, судом було здійснено запит до реєструючих органів щодо місця проживання особи відповідача, та згідно відповіді з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином, суд ставиться критично до єдиного наданого позивачем доказу реєстрації місця проживання за адресою будинку, що належить їй на праві власності, а саме витягу з домової книги, адже зняття реєстрації місця проживання особи, у разі самостійних та добровільних дій відповідної особи відбувається без дозволу на це власника попереднього будинку, де він був зареєстрований.

Згідно ч.6 ст 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначені обставини повинні підтверджуватись належними та допустимими доказами, як це передбачено ст. ст. 77-80 ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи наявність підтвердженого та доведеного факту реєстрації відповідача у іншому житловому приміщенні, а саме: з 14 липня 2020 року за адресою: АДРЕСА_3 , аніж в тому про яке вказане у позові, а саме: АДРЕСА_1 та власником якого є позивач, ставити питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування внаслідок відсутності у ньому понад встановлені строки є недоцільним.

Ураховуючи зміст заявлених позовних вимог, відповідно до правових норм та положень ст. 81 ЦПК України, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 150 ЖК України, ст. 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 280 - 281, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛ И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складений 22 грудня 2020 року.

С У Д Д Я: