Провадження № 2/161/3617/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Черняка В.В.

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свій позов обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 09.11.2012 року ОСОБА_1 є співвласником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини (1/2 частки) вказаної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2004 року є ОСОБА_5 , опікуном якої відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2006 року призначено ОСОБА_2 . Крім власників, в квартирі зареєстровані: син ОСОБА_1 ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_4 . За вказаною адресою відповідач ОСОБА_4 не проживає з вересня 2019 року, будь-які його речі в квартирі відсутні, інтересу до житла не проявляє, обов`язків по його утриманню не виконує. Посилаючись на те, що реєстрація відповідача в квартирі впливає на реалізацію своїх прав її власниками, просять визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 в письмовій заяві просять розгляд справи провести у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`являється, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань від відповідача не надходило.

За погодженням позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 09.11.2012 року ОСОБА_1 є співвласником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Співвласником іншої частини (1/2 частки) вказаної квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2004 року є ОСОБА_5 , опікуном якої відповідно до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22.12.2006 року призначено її сина - ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян в будинку АДРЕСА_2 (а.с. 12-17), крім позивачів, в даній квартирі зареєстровані: син ОСОБА_1 ОСОБА_4 та її колишній чоловік ОСОБА_4 .

З доводів позивачів, відповідач - ОСОБА_4 з вересня 2019 року за вказаною адресою не проживає, будь-які його речі в квартирі відсутні. Дана обставина підтверджується і довідкою Луцького відділу поліції Головного Управління Національної поліції у Волинській області № 3640/2020 від 18.08.2020 року (а.с. 23).

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Припинення права користування житловим приміщенням колишнього члена сім`ї власника житлового будинку може бути підтверджено у судовому порядку, якщо це право пов`язане із захистом права власності відповідно до статті 391 ЦК України, за змістом якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (Постанова Верховного Суду від 13.10.2020 року в справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 391 ЦК Україниласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач, хоча і зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , однак не проживає в ньому з вересня 2019 року, не веде в ньому господарства, не проводить оплату житлово-комунальних послуг, поважних причин непроживання чи доказів щодо чинення йому перешкод у користуванні таким відповідачем суду не надано, а тому позов підставний і підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.12,13,258-259,263-265,273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 23.12.2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк