Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

24 листопада 2020 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 борг на його користь в сумі 1 266 343,16 грн. та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2009 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику на загальну суму 4000 євро, на підставі якого відповідачем власноручно було написано розписку, зобов`язавшись повернути кошти за першою вимогою та сплатити 6% щомісяця, а також гарантувала повернення грошей своїм майном, вказавши в якості такого квартиру.

24.04.2009 між ним та відповідачкою було укладено у нотаріальній формі договір позики, відповідно до якого відповідачка отримувала 17 500 євро, які зобов`язалася повернути до 24 листопада 2009, та сплачувати 6% щомісячно.

Від того відповідачка відсотків за договором не сплачувала та борг не повернула, незважаючи на неодноразові вимоги.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року його позов до відповідачки у частині стягнення боргу та відсотків було задоволено. Відповідачка визнала позов. Частину суми, яка складає тільки відсотки, відповідачка повернула, основну суму не повернула до цієї пори.

Його право на отримання відсотків у передбаченому договором позики розмірі визнано судовим рішенням Подільського районного суду від 25.04.2013.

6% від основної суми боргу складають 1050 євро.

Рішення було винесено 25.04.2013, до моменту звернення до суду пройшло 42 місяці, отже, заборгованість складає 44 100 євро, що станом на 11.10.2016 по курсу НБУ становить 1 266 343,16 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 24.11.2020 постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 24.04.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у нотаріальній формі договір позики, відповідно до якого відповідачка отримувала 17 500 євро, які зобов`язалася повернути до 24 листопада 2009, та сплачувати 6% щомісячно (а.с. 16).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 вересня 2010 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 у частині стягнення боргу та відсотків було задоволено. Відповідачка визнала позов. Частину суми, яка складає тільки відсотки, відповідачка повернула, основну суму не повернула до цієї пори (а.с. 3-5).

Його право на отримання відсотків у передбаченому договором позики розмірі визнано судовим рішенням Подільського районного суду від 25.04.2013.

Рішення Подільського районного суду від 25.04.2013 було визнано право отримання відсотків у передбаченому договором позики розмірі. З 25.04.2013 і до моменту звернення до суду пройшло 42 місяці, отже, заборгованість складає 44 100 євро (6% від основної суми боргу в місяць складають 1050 євро), що станом на 11.10.2016 по курсу НБУ становить 1 266 343,16 грн.

Причиною спору між сторонами стало невиконання відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики, що підтверджено відповідною розпискою у визначений строк.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договору позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідною розпискою.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в сумі 1 266 343,16 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі 10 510, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) сума боргу у розмірі 1 266 343 грн. 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 10 510 грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко