КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний №761/3855/2018
УХВАЛА

24 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до Національного музею історії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу разом із доданою до нею заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дана заява заявника була мотивована тим, що копію оскаржуваного рішення нею було отримано лише 31 січня 2019 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року (а.с. 26, Т. 2).

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Київського апеляційного суду від 26 березня 2019 року скасовано. Справу №761/3855/18 передано до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

30 листопада 2020 року матеріали цивільної справи №761/3855/18 надійшли до апеляційної інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року справу призначено судді-доповідачу Приходько К.П. у складі колегії: Писана Т.О., Журба С.О.

В порядку, передбаченому статтею 33, частиною 1 статті 357 ЦПК України справу передано на розгляд судді-доповідачу Приходьку К.П.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року вищевказану апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху, зокрема задля подачі заяви про поновлення строку апеляційного оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, у зв`язку із неповажністю заявлених нею причин у поданій разом із апеляційною скаргою заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження.

18 грудня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана на виконання вищевказаної ухвали суду, разом із доданою заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження. Дана заява мотивована ОСОБА_1 тим, що нею було пропущено строк на апеляційне оскарження вказаного рішення з поважних причин, а саме з підстав несвоєчасного вручення їй судом копії оскаржуваного рішення. Вказувала на те, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про залучення до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та не направив копію ухваленого у даній справі судового рішення на домашню адресу, яка була зазначена у поданому нею та відповідачем під час розгляду справи клопотаннях. Зазначила про те, що копія оскаржуваного рішення була направлена судом на адресу її місця роботи та вручена 25 жовтня 2018 року відповідальній особі Національного музею історії України «за довіреністю», тоді як у вказаний період ОСОБА_1 перебувала у відрядженні за кордоном. Одночасно у поданій заяві просила суд витребувати від Національного музею історії України інформацію з підтверджуючими документами про перебування заявника, як генерального директора музею, у період з 22 лютого 2018 року до кінця 2018 року у службових відрядженнях, оскільки наразі вона не перебуває з відповідачем у трудових відносинах та позбавлена можливості отримати копії таких документів.

Вивчивши наведені заявником нові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, суд дійшов висновку, що апеляційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішеннями Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

ЄСПЛ вказав, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії»).

Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними.

Встановлено, що Київський апеляційний суд ухвалою від 03 грудня 2020 року, залишаючи без руху апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року, подану вдруге 18 березня 2019 року до суду апеляційної інстанції, тобто з пропуском строку на апеляційне скарження, детально роз`яснив заявнику про недоліки його апеляційної скарги і необхідність їх усунення.

З матеріалів справи убачається, що 25 вересня 2018 року Шевченківським районним судом міста Києва було ухвалене рішення у даній справі, повний текст якого виготовлений судом 27 вересня 2018 року (а.с.151-155, т.1).

Згідно наявної в матеріалах справи копії супровідного листа 17 жовтня 2018 року судом на зазначену у позовній заяві поштову адресу третьої особи було направлено копію вищевказаного судового рішення.

Зазначеному супровідному листу присвоєний в автоматизованій системі документообігу суду штриховий-код за №2610*32727861*1 (а.с.169, т.1).

Також, відповідно до розписки, складеної представником ОСОБА_1 - ОСОБА_3 31 січня 2019 року остання в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва отримала копію зазначеного вище рішення суду відповідно до раніше поданої заяви від 25 січня 2019 року (а.с.234-236, т.1).

Як вбачається з наведених заявником у поданій апеляційній скарзі та заяві про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження обставин, направлена їй, як третій особі у справі, судом першої інстанції копія оскаржуваного рішення була отримана за місцем її роботи уповноваженою особою Національного музею історії України «за дорученням». Однак, отримана на підприємстві така поштова кореспонденція їй, як керівнику, передана не була. Копія повного тексту оскаржуваного рішення була отримана нею лише 31 січня 2019 року.

Перевіривши наведені заявником доводи щодо несвоєчасності отримання останньою направленої судом копії оскаржуваного рішення суд вбачає, що вони не відповідають у повній мірі матеріалам справи.

Так, відповідне рекомендоване повідомлення про вручення направленого судом першої інстанції супровідного листа від 17 жовтня 2018 року в матеріалах справи відсутня.

Проте, з доданих до поданої відповідачем - Національним музеєм історії України апеляційної скарги від 22 листопада 2018 року додатків убачається, що до неї додано копію конверта у якому ОСОБА_1 було направлено місцевим судом копію оскаржуваного рішення, із відображенням штрих-кодового номеру відповідного супровідного листа Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року за №2610*32727861*1 (а.с.190, т.1).

Відповідно до витягу з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» вказана поштова кореспонденція була вручена адресату «за довіреністю» - 25 жовтня 2018 року (а.с.189, т.1).

Зазначену вище апеляційну скаргу Національного музею історії України від 22 листопада 2018 року було подано за підписом його генерального директора - ОСОБА_1, яка також була залучена до участі у розгляді справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

Відтак, посилання ОСОБА_1 на не передання їй на підприємстві відповідача, де остання й працювала, направленої судом поштової кореспонденції разом із копією оскаржуваного судового рішення спростовується наявними матеріалами справи.

Згідно вимог ч.1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Так, за правилами ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Вбачається, що за правилами вищевказаної норми процесуального закону тридцятим днем для оскарження учасниками справи рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 вересня 2018 року, ухваленого у даній справі, було 25 жовтня 2018 року. А відповідно строк, протягом якого ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.2 ст. 354 ЦПК України мала право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження вказаного рішення сплинув 26 листопада 2018 року.

Із апеляційною скаргою на вказане судове рішення ОСОБА_1 двічі зверталася до апеляційного суду, а саме 22 лютого 2019 року та 18 березня 2019 року, а отже із пропуском встановленого процесуальним законом строком на апеляційне оскарження.

Враховуючи наведене, заявником не наведено причин, які унеможливили дотримання строків передбачених ЦПК України та розумних пояснень щодо пропуску строку повторного звернення з апеляційною скаргою. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, а згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Отже зазначені заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними.

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьев проти України»).

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення підстави для поновлення цього строку є неповажними, суд дійшов висновку, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п.4 ч.1 ст.358 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Національного музею історії України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя К.П. Приходько