Дата документу 22.12.2020 Справа № 321/435/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №321/435/20 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Н.О.
Провадження № 22-ц/807/3163/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року по справі за позовом заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 тривалий час використовував на території смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області земельну ділянку площею 0,4385 га по АДРЕСА_1 без правовстановлюючих документів.

Так, з 31 січня 2012 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на будівлі автогаражів площами 318,3 кв. м. та 232,7 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_1 на будівлі автогаражів зареєстроване 31.01.2012 року, реєстраційний номер майна 35913146. Вищевказані будівлі гаражів за вказаною адресою знаходяться на земельній ділянці з кадастровим номером: :35:007:0012.

Відповідно до інформації Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 04 лютого 2020 року № 235 встановлено, що ОСОБА_1 використовує вищезазначену земельну ділянку площею 0,4385 га. До укладення договору оренди землі з Михайлівською селищною радою останній використовував її без правовстановлюючих документів.

Також з`ясовано, що відповідно до рішення Михайлівської селищної ради сьомого скликання дев`ятої сесії від 18 жовтня 2018 року № 27 «Про заяву гр. ОСОБА_1 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» ОСОБА_1 надано в оренду строком на 49 років земельну ділянку площею 0,4385 га з кадастровим номером: :35:007:0012 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства по АДРЕСА_1 . Вказаним рішенням ОСОБА_1 передано в оренду вищезазначену земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд, які належать йому на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності від 31 січня 2012 року серії НОМЕР_1 . Пунктом 6 вказаного рішення зобов`язано ОСОБА_1 , після прийняття рішення Михайлівською селищною радою, у двомісячний термін укласти договір оренди земельної ділянки.

Встановлено, що договір оренди землі між Михайлівською селищною радою та ОСОБА_1 укладено лише 27 листопада 2018 року, у зв`язку з чим з 31 січня 2012 року (момент набуття права власності на нерухоме майно) до 29 листопада 2018 року (момент реєстрації договору оренди землі) орендна плата за земельну ділянку до селищного бюджету не надходила.

Ураховуючи, що на земельній ділянці площею 0,4385 га з кадастровим номером: :35:007:0012 знаходиться нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , відповідно, у останнього виникло право користування вказаною земельною ділянкою, на якій знаходяться будівлі гаражів, а з ним і обов`язок сплачувати орендну плату за користування землею. Однак, протягом тривалого часу користування земельною ділянкою ОСОБА_1 ухилявся від укладення та реєстрації договору оренди земельної ділянки, на якій безпосередньо знаходяться будівлі гаражів, що належать йому на праві приватної власності.

Таким чином, фактично земельна ділянка площею 0,4385 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , використовувалась ОСОБА_1 з 31 січня 2012 року по 29 листопада 2018 року без правовстановлюючих документів, кошти за фактичне використання земельної ділянки вказаним землекористувачем належним чином до місцевого бюджету не сплачувалися, що є порушенням вимог чинного законодавства.

З часу виникнення у відповідача права власності на нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_1 , виник й обов`язок укласти договір оренди та зареєструвати на підставі нього право оренди землі. Отже, ОСОБА_1 , не сплачуючи орендну плату за користування земельною ділянкою за відсутності укладеного договору, збільшено вартість власного майна, а Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області втрачено належне їй майно (кошти від орендної плати), тобто має місце факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок селищної ради. Використання відповідачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів обмежує право власника земельної ділянки - територіальної громади смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області в особі Михайлівської селищної ради, на отримання орендної плати за використання земельної ділянки.

Відповідно до розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером: :35:007:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 01 квітня 2017 року по 29 листопада 2018 року, площею 0,4385га без правовстановлюючих документів, складає 37945,28 грн.

Посилаючись на наведені обставини, заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, а також сплачену суму судового збору на користь прокуратури Запорізької області.

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, дохід, отриманий від безпідставно набутого майна у розмірі 37945,28 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Запорізької області в особі Енергодарської місцевої прокуратури, кошти, витрачені у 2020 році на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави в суді, у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Жовтневого Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року, та прийняти нову постанову, про відмову у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що позов подано особою, яка не мала повноважень на ведення справи, а отже суд мав постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Так, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, тобто, в даному випадку прокуратура здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави.

Також, скаржник зазначає, що договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладався до 27 листопада 2018 року з вини позивача. Так, рішення позивача про укладення Договору оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 , а відтак і про надання дозволу на вчинення будь-яких дій, спрямованих на виготовлення документів, необхідних для вчинення такого правочину, було прийнято лише на підставі рішення дев`ятої сесії Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 18 жовтня 2018 року, яким вирішено надати ОСОБА_1 у оренду земельну ділянку кадастровий номер :35:007:0012, та запропоновано укласти Договір оренди і здійснити його державну реєстрацію у строк два місяці з дня прийняття рішення, тобто до 18 грудня 2018 року. При цьому, договір оренди зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 листопада 2019 року, тобто без порушення строків, встановлених зазначеним рішенням.

Також, ОСОБА_1 вважає, що позивачем не доведено факт незаконного користування спірною земельною ділянкою, оскільки в матеріалах справи відсутні відповідні акти Держгеокадастру. Крім цього, до укладання договору оренди, ОСОБА_1 використовувалася лише ділянка, на якій безпосередньо розташовувалось належне йому майно, тобто 551 кв.м. 0,0551 га. Суд першої інстанції також залишив поза увагою, що датою державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі є 04 жовтня 2018 року, а право власності на земельну ділянку кадастровий номер :35:007:0012 було зареєстровано за Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області лише 29 листопада 2018 року. Тобто, стягуючи кошти за користування земельною ділянкою у період з 01 квітня 2017 року, судом першої інстанції задоволено вимоги щодо стягнення плати за користування нерухомим майном якого не існувало, заявленого особою, яка не є власником майна.

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області зазначав, що постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції врахував, що прокурор звернувся до суду із позовом на захист інтересів держави як власника спірної земельної ділянки в особі органу місцевого самоврядування, і на виконання вимог ЦПК України та Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви та додаткових поясненнях прокурор обґрунтував наявність інтересу держави у витребуванні земельної ділянки із чужого незаконного володіння. Як встановлено, Михайлівською селищною радою упродовж майже року жодних заходів щодо звернення до суду з позовом, не вжито. сам факт не звернення до суду Михайлівською селищною радою з позовом, який би мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.10.2019 за результатами розгляду справи № 903/129/18. Факт використання ОСОБА_2 земельної саме площею 0,4385 га підтверджується: наданими у ході судового розгляду поясненнями представника Михайлівської селищної ради; інформацією Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 04.02.2020 № 235; договором оренди землі між Михайлівською селищною радою та ОСОБА_2 від 27.11.2018 з додатками; інформацією Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області від 30.03.2020 № 19911/10/08-01-55-05; рішенням Михайлівської селищної ради від 18.10.2018 № 27, винесеним на підставі заяви ОСОБА_2 , яким самостійно зазначено площу земельної ділянки, яку він використовує. З огляду на зазначене, позивач просив залишити рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Так, вбачається з матеріалів справи, та визнається учасниками справи, що ОСОБА_1 з 31 січня 2012 року є власником нерухомого майна - будівель автогаражів площами 318,3 кв. м. та 232,7 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 24, 25).

Згідно вказаної Інформації з Державного реєстру власником земельної ділянки, кадастровий номер :35:007:0012, площею 0,4385 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , комунальної форми власності, є Михайлівська селищна рада Михайлівського району Запорізької області (а.с. 26-27).

Рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 18 жовтня 2018 року № 27 затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,4385 га по АДРЕСА_1 , строком на 49 років для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, за рахунок ненаданих земель смт. Михайлівка. Зобов`язано ОСОБА_1 в установленому порядку, відповідно до законодавства, в двохмісячний термін з прийняття рішення, укласти договір оренди земельної ділянки з Михайлівською селищною радою на умовах, визначених в пунктах 2, 3, 4, 5 даного рішення, забезпечити використання зазначеної земельної ділянки відповідно до її цільового призначення та умов договору, а також здійснити державну реєстрацію права оренди в установленому законодавством порядку (а.с. 30-31).

27 листопада 2018 року між Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер:35:007:0012, площею 0,4385 га строком на 49 років (а.с. 41-45). Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 27.11.2018 року ОСОБА_1 передано в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :35:007:0012 загальною площею 0,4385 га, у тому числі 0,0394 га та 0,0253 га під будівництвом та спорудами транспорту; 0,3738 га, які використовуються для транспорту.

Згідно листа Василівського управління ГУ ДПС у Запорізькій області, ОСОБА_1 за користування земельною ділянкою площею 0,4385 га(кадастровий номер :35:007:0012), за період з 01 квітня 2017 року по 29 листопада 2018 року орендна плата за землю та земельний податок не нараховувались та не сплачувались (а.с. 32).

Згідно витягу з технічної документації нормативно-грошова оцінка земельної ділянки площею 4358 кв. м. складає 455558 грн. (а.с. 51).

Відповідно до розрахунку недоотриманих Михайлівською селищною радою доходів за фактичне використання ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером: :35:007:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за період часу з 01.04.2017 року по 29.11.2018 року без правовстановлюючих документів складає 37945,28 грн. (а.с. 51).

Відносно доводів апеляційної скарги щодо наявності правових підстав для представництва прокурором інтересів Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відноситься до земель комунальної власності.

Обґрунтування необхідності захисту інтересів держави відповідно до частини 4 статті 56 ЦПК України викладено в позовній заяві (т.1 а.с. 3-11).

Як встановив суд першої інстанції, звертаючись до суду з позовом заступник керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області у позовній заяві обґрунтував наявність інтересів держави безоплатним, всупереч положенням статті 206 Земельного кодексу України, використанням земельної ділянки відповідачем, без оформлення документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою відповідно до закону, чим було спричинено втрату місцевого бюджету у вигляді неодержаного доходу, тобто збитки Михайлівської селищної ради. При цьому вказав, що орган місцевого самоврядування - Михайлівська селищна рада, до компетенції якої відноситься повноваження по вжиттю заходів щодо компенсації таких збитків у судовому порядку, не вживає відповідних заходів та не здійснює захист порушених законних економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, територіальної громади міста та як наслідок й інтересів держави в цілому. В матеріалах справи є повідомлення заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області до Михайлівської селищної ради про звернення до суду відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (а.с. 53).

Зазначене свідчить, що судом першої інстанції досліджено та належним чином мотивовано наявність правових підстав для представництва прокурором інтересів Запорізької міської ради у спірних правовідносинах.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Так, предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.

Суд першої інстанції встановив, що відповідач є власником нерухомого майна, яке розміщене на земельній ділянці комунальної форми власності.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18).

Ураховуючи наведене, суд дійшов правильного висновку про кваліфікацію спірних правовідносин за статтею 1212 ЦК України.

Аргументи апеляційної скарги у цій частині висновків суду також не спростовують.

Водночас за змістом визначення, наведеного у частині 1 статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 цього Кодексу, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Зазначені обставини, з урахуванням вимог статті 81 ЦПК України, повинні бути підтверджені певними засобами доказування відповідно до земельного законодавства і не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі"). Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17.

Відповідно до частини 2 статті 20 і частини 3 статті 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, позивач у справі має надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів)).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі № 923/921/17.

Проте судом встановлено, що на період, за який ставиться питання про відшкодування збитків, земельна ділянка під нерухомим майном не сформована як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України, що виключає можливість обчислення розміру безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за землю, оскільки об`єктом оренди може бути тільки земельна ділянка як сформований у встановленому законодавством порядку об`єкт цивільних прав.

Крім цього, доводи апеляційної скарги в частині недоведення позивачем факту користування ОСОБА_1 земельною ділянкою, кадастровий номер:35:007:0012, площею 0,4385, до 27 листопада 2018 року, також заслуговують на увагу.

Відповідач визнає, що до укладання договору оренди, ним використовувалася лише ділянка, на якій безпосередньо розташовувалось належне йому майно, тобто 551 кв.м. 0,0551 га. Будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 до укладання договору використовувалася земельна ділянка саме площею 0,4385 га в матеріалах справи відсутні.

Посилання заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області на те, що вказаний факт підтверджується рішенням Михайлівської селищної ради від 18 жовтня 2018 року № 27, винесеним на підставі заяви ОСОБА_1 , яким самостійно зазначено площу земельної ділянки, не приймаються колегією суддів, оскільки у заяві ОСОБА_1 зазначив площу земельної ділянки, яку просив надати йому в оренду, а не якою фактично користувався.

Те, що будівлі гаражів площею 0,0551 га знаходяться на земельній ділянці площею 0,4385 га не є свідчить про те, що власник гаражів користувався всією земельною ділянкою.

З огляду на наведене, колегія суддів також вважає недоведеним розмір позовних вимог, заявлених до стягнення, оскільки його обраховано виходячи з площі земельної ділянки0,4385 га та нормативно-грошової оцінки ділянки саме такої площі. Натомість матеріалами справи не підтверджено розмір земельної ділянки, яка використовувалася ОСОБА_1 без достатніх правових підстав. Відсутні в матеріалах справи і будь-які докази, які б підтверджували вартість нормативно грошової оцінки земельних ділянок в зазначений період. Відповідного розрахунку позивачем не надано.

У відповідності з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд дійшов висновку, що позивачем у справі належними доказами не підтверджено, як розмір земельної ділянки який використовувався без належних правових підстав, так і розмір грошового зобов`язання з повернення коштів позивачу на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України, що є підставою для скасування рішення місцевого суду та постановлення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 05 серпня 2020 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«У задоволенні позову заступника керівника Енергодарської місцевої прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна - відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 грудня 2020 року.

Головуючий :

Судді :