ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«30» грудня 2020 року
м. Харків
справа № 629/6882/18-ц
провадження № 22ц/818/5555/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк»,

відповідач ОСОБА_1

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року в складі судді Смірнової Н.А.

в с т а н о в и в:
У грудні 2015 року засобами поштового зв`язку Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 75892/06к2 від 28 лютого 2012 року, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 20 000,00 грн строком на 24 місяці з 28 лютого 2012 року по 28 лютого 2014 року зі сплатою24,0% річних.

Зазначив, що в порушення умов кредитного договору про причини припинення зарахування коштів на поточний рахунок відповідач письмово не повідомляв. Строки погашення заборгованості порушувались ним неодноразово. З моменту останнього платежу, який відбувся 06 листопада 2012 року в розмірі 833,40 грн, заборгованість за кредитом відповідач не погашав. Нараховані відсотки за користування кредитом сплачені ним в загальній сумі 3650,04 грн. Останнє погашення відбулось 07 червня 2013 року в сумі 1000,00 грн.

Вказав, що банк звертався до відповідача з повідомленням про порушення строку сплати кредитної заборгованості за № 25.06-10/362 від 24 жовтня 2013 року, однак, до теперішнього часу відповідач заборгованість перед банком не погасив.

Також, банк надсилав на адресу боржника вимогу № 25.06-10/296 від 09 вересня 2013 року про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором.

Вважав, що відповідач порушив умови кредитного договору, безпідставно користується чужими грошовими коштами та зловживає довірою банку.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку суму боргу за кредитним договором № 75892/06/к2 від 28 лютого 2012 року в розмірі 41 369,72 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 12 499,40 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 9791,46 грн, пені за порушення строків погашення кредиту - 6077,11 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - 3727,11 грн, інфляційних збитків згідно пункту 2 статті 625 ЦК України 7472,65 грн, штрафу у розмірі 10% згідно пункту 6.4 (за порушення пункту 5.2.5 кредитного договору) 2000,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 1218,00 грн, всього 42 587,72 грн.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» суму заборгованості за кредитним договором № 75892/06/к2 від 28 лютого 2012 року в розмірі 16 559,37 грн та судовий збір в розмірі 487,54 грн, в іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Публічне акціонерне товариство Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом в сумі 5731,49 грн, пені за порушення строків погашення кредиту - 6077,11 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - 3727,11 грн, інфляційних збитків - 7274,65 грн, штрафу у розмірі 10% - 2000,00 грн - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, нарахованої станом на 09 березня 2015 року, здійснити перерозподіл судових витрат, понесених банком при розгляді позовної заяви в суді першої інстанції в сумі 1218,00 грн та стягнутих з відповідача на користь позивача в сумі 487,54 грн, судові витрати за розгляд апеляційної скарги в сумі 1827,00 грн покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини по справі, не врахував, що відповідач був мобілізований з 09 березня 2015 року та саме з цього часу і до закінчення особливого періоду не нараховуються штрафні санкції, пеня та відсотки, а до цього часу банк має право на нарахування та стягнення цих сум. Вказав, що відсотки за користування простроченим кредитом, що встановлені пунктом 4.3 кредитного договору, є платою за користування коштами внаслідок порушення зобов`язання і ця умова кредитного договору відповідає вимогам статті 625 ЦК України, таким чином, застосування процентної ставки 29% річних в даному випадку не є підвищенням процентної ставки банком в односторонньому порядку, оскільки ставка 29% річних застосована на підставі пунктів 1.4 та 4.3 кредитного договору, який був погоджений і підписаний відповідачем.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 своєчасно не погасив заборгованість за кредитним договором, з нього на користь банку підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами станом на 09 березня 2015 року в розмірі 4059, 97 грн, а застосування статті 625 ЦК України в даному випадку не передбачено.

Проте, з таким висновком суду повністю погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 75892/06/к2, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобов`язання за договором, та повернути кредитодавцю кредит на умовах та в строки (терміни), визначені договором. Кредит надається в сумі 20 000,00 грн на 24 місяця, з 28 лютого 2012 року по 28 лютого 2014 року зі сплатою 24% річних.

Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що проценти за користування простроченою сумою кредиту нараховуються на прострочену суму кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом, включаючи день виникнення простроченої заборгованості та не включаючи день погашення такої заборгованості за ставкою, яка визначається як сума ставки, визначеної в пункті 1.4 договору та 5% річних.

Згідно з пунктами 6.2, 6.3, 6.4 кредитного договору за прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) сплати процентів за користування кредитом в розмірі, визначеному договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов`язання за кожний день прострочення.

За прострочення позичальником визначеного договором строку (терміну) повернення кредиту (в тому числі, строку (терміну) дострокового повернення кредиту визначеного кредитодавцем) в розмірі, визначеного договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого невиконанням зобов`язання за кожний день прострочення.

За невиконання або неналежне виконання позичальником будь-якої умови договору, зазначеної в пунктах 5.2.3, 5.2.4, 5.2.5, 5.2.6, 5.2.7 договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 10% від суми отриманого кредиту за кожен випадок такого невиконання або неналежного виконання (а.с.4-5 том 1).

На адресу ОСОБА_1 банком направлено лист-вимогу про порушення умов кредитного договору та вимогу про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором № 25.06-10/296 від 09 вересня 2013 року, в якій вимагав боржника протягом 30 календарних днів з дати отримання листа сплатити заборгованість за кредитом в сумі 13 988,53 грн, нараховані проценти за період фактичного користування кредитом та інших платежів, що підлягають сплаті, згідно умов договору, яке відповідачем не отримано та повернуто банку (а.с.12 том 1).

ОСОБА_1 вказані вимоги банку не виконав, впродовж 30 днів не усунув порушення, заборгованість за кредитом не погасив.

На адресу ОСОБА_1 банком направлено повідомлення про порушення строку (терміну) сплати кредитної заборгованості № 25.06-10/362 від 24 жовтня 2013 року, в якому зазначено, що станом на 24 жовтня 2013 року прострочена заборгованість за кредитом становить 12 499,40 грн, прострочена заборгованість за процентами - 1743,91 грн, інші платежі, що підлягають сплаті згідно умов договору - 2000,00 грн та повідомлено, що у разі непогашення вказаної заборгованості банк буде вимушений звернутися в судові органи для примусового стягнення заборгованості, однак, відповідачем повідомлення не отримано та повернуто банку (а.с.11 том 1).

З військового квитка серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 09 березня 2015 року на підставі Указу Президента України № 15 від 14 січня 2015 року був мобілізований у Збройні Сили України. 11 квітня 2016 року на підставі Указу Президента України від 25 березня 2016 року № 115/2016 демобілізований. В період з 19 березня 2015 року по 31 березня 2016 року приймав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської області у складі в/ч пп НОМЕР_2 на посаді старшого стрільця. 31 травня 2016 року на підставі наказу командира 8 ОПСпП № 52-РС від 31 травня 2016 року ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за контрактом «до закінчення особливого періоду», де перебуває і на даний час (а.с.109-112 том 1).

Із довідки військової частини НОМЕР_3 від 22 січня 2019 року № 148 вбачається, що ОСОБА_1 з 09 березня 2015 року по 31 березня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції: м. Артемовськ, Донецька область (а.с.25 том 2).

Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 28 лютого 2012 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 41 369,72 грн, що складається з заборгованості за кредитом - 12 499,40 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом -9791,46 грн, пені за порушення строків погашення кредиту - 6077,11 грн, пені за порушення строків погашення відсотків - 3727,11 грн, інфляційних збитків згідно пункту 2 статті 625 ЦК України 7472,65 грн, штрафу у розмірі 10% згідно пункту 6.4 (за порушення пункту 5.2.5 кредитного договору) - 2000,00 грн, а також суму судового збору в розмірі 1218,00 грн, всього 42 587,72 грн.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, а також у в постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 326/1630/16 (провадження № 61-1728св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 752/15929/14-ц (провадження № 61-15855св19).

Суд першої інстанції встановив, що в зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, банк надіслав йому вимогу № 25.06-10/296 від 09 вересня 2013 року про дострокове погашення всієї суми заборгованості за кредитом разом з нарахованими процентами та пенею. Однак, упродовж 30 днів відповідач її не виконав, заборгованість не повернув.

Таким чином, 09 жовтня 2013 року припинився строк кредитування, у зв`язку з чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та неустойку припинилося і та з цього часу у позивача виникло право на звернення до суду за захистом свого порушеного права.

У зв`язку з чим позовні вимоги банку про стягнення процентів та неустойки, нарахованих після 09 жовтня 2013 року є безпідставними і не підлягають задоволенню, оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції після спливу кредитування припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Однак, зі змісту позовних вимог вбачається, що банк почав нараховувати неустойку з 2014 року.

Між тим під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач заявив про застосування строку позовної давності.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу строку позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 14-10цс18).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що позовна давність має бути застосована до платежів, які передували трьом рокам до звернення позивача до суду з позовом про повернення заборгованості за кредитним договором.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 641/1750/16-ц (провадження № 61-1840св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 213/3310/14-ц (провадження № 61-18318св18), від 10 липня 2019 року у справі № 758/8337/16-ц (провадження № 61-16830св18) та інших.

Матеріали справи свідчать про те, що строк дії кредитного договору змінено на 09 жовтня 2013 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача поштою 23 грудня 2015 року.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, банк просив достягнути з відповідача суму заборгованості за відсотками за період до 09 березня 2015 року в розмірі 2844,64 грн. Проте, не врахував, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що заборгованість за процентами повинна нараховуватися тільки в межах строку кредитування, тобто за період з 23 грудня 2012 року по 09 жовтня 2013 року, яка склала 2523,07 грн та підлягає стягненню з відповідача на користь банку, з урахуванням строку позовної давності, яку просив застосувати ОСОБА_1 .

Що стосується суми інфляційних нарахувань, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Законом України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» внесено зміни до статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку доповнено пунктом 15 наступного змісту - військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі, банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Національний банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Тобто, на вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду не нараховуються лише штрафні санкції, пеня, а також проценти за користування кредитом.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Як вбачається з матеріалів справи банк звернувся до суду з даним позовом поштою 23 грудня 2015 року, тому в період з 23 грудня 2012 року до 23 грудня 2015 року банк має право вимагати від позичальника сплату інфляційних втрат.

При цьому, в позовній заяві банк просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат за період з 01 листопада 2013 року по 01 жовтня 2015 року в розмірі 7274,65 грн, а в апеляційній скарзі за період з 01 листопада 2013 року по 28 лютого 2015 року в розмірі 4562,28 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги заявлений відповідачем строк позовної давності, вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що сума інфляційних втрат за період з 01 листопада 2013 року по 28 лютого 2015 року складає 3984,68 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь банку.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про стягнення процентів за користування кредитом в розмірі 4059,97 грн та відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 ЦК України в повному обсязі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріально права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, позовні вимоги задоволено на 45,94 %, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 559,55 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 839,32 грн, а всього в розмірі 1398,87 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк». У зв`язку з чим рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення відсотків за користування кредитом, інфляційних втрат та неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» 2523, 07 грн відсотків за користування кредитом та 3984, 68 грн інфляційних втрат, збільшивши загальну суму стягнутої з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» заборгованості з 16 559, 37 грн до 19 007,15 грн.

В іншій оскаржуваній частині в задоволенні позову Публічному акціонерному товариству Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» - відмовити.

Рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» судового збору в розмірі 487, 54 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний Комерційний банк «Індустріалбанк» 1398,87 грн судового збору за подачу позову та апеляційної скарги.

В іншій частині рішення не оскаржувалося та не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.