Справа № 210/7064/20
Провадження № 2-о/210/97/20
У Х В А Л А

іменем України

"28" грудня 2020 р. суддя Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Літвіненко Н.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту в порядку окремого провадження,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 20 березня 1998 року по 06 вересня 2020 року.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддею встановлено наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у статті 315 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право(постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Зі змісту заяви вбачається, що 05 вересня 1970 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Після укладання шлюбу отримала прізвище ОСОБА_5 . Проте 19 березня 1998 року шлюб між ними було розірвано, вона знову змінила прізвище на ОСОБА_6 , але незважаючи на офіційне розірвання шлюбу фактично сімейні відносини між ними не припинились та продовжувались. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 .. Заявник ОСОБА_1 бажає скористатись своїми правами, які надає спадкове законодавство України.

Заявниця ОСОБА_1 , вважаючи себе особою, яка мешкала із померлим як чоловік та дружина без шлюбу, а тому має право на спадкування після смерті свого колишнього чоловіка і саме тому звернулась суду для отримання рішення про встановлення факту проживання однією сім`ю як чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із роз`ясненням, викладеним у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, відповідно до роз`яснення, викладеного у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, як вбачається з наданих доказів, заявниця взагалі не зверталась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка.

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні, можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Однак, звертаючись до суду з вказаною заявою, визначаючи мету встановлення вищезазначеного факту, заявник послалася на необхідність реалізації законного права яке надає спадкове законодавство України.

Оскільки із заяви ОСОБА_1 не вбачається безспірності та неоспорюваності факту, за встановленням якого вона звернулась до суду, суддя дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 ..

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного суду України у справі №161/3933/18 від 19 жовтня 2020 року.

Разом з тим, суд вважає необхідним роз`яснити заявнику, що вона має право звернутися до суду із позовом у порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 293, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту в порядку окремого провадження.

Роз`яснити заявнику, що вона має право з метою захисту оспорюваного права звернутися до суду з позовною заявою на загальних підставах.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н. А. Літвіненко