Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/59/2020 Справа № 641/7440/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Боговського Д.Є.,

за участю секретаря судового засідання Павленко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), -

ВСТАНОВИВ:

Ворошилова О.С. та Ворошилова Г.В. звернулись до суду зі скаргою, в якій просять скасувати постанови заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратової М.А. від 21.07.2020 про відкриття виконавчих проваджень № 62610132 та № 62610204, а також про арешт рахунків боржників, посилаючись на їх незаконність, оскільки вони отримують доходи, які навіть не відповідають фактичному прожитковому мінімуму, а будь-яке стягнення коштів та арешт банківського рахунку соціально незахищеної малозабезпеченої сім`ї з двох непрацюючих осіб є злочином.

В судове засідання заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмові заперечення щодо скарги.

Відповідно до ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Нормами цивільного процесуального закону передбачено особливий порядок судового контролю за виконанням судових рішень, який визначений у розділі VII ЦПК України, і передбачає, зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебували виконавчі провадження, а саме:

-ВП № 62610204 з примусового виконання виконавчого листа № 641/10113/16-ц, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.09.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 відсотків річних та індексу інфляції за період з 01.09.2013 по 31.08.2016 в розмірі 3737,82 грн.;

-ВП № 62610132 з примусового виконання виконавчого листа № 641/10113/16-ц, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 26.09.2017 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з урахуванням 3 відсотків річних та індексу інфляції за період з 01.09.2013 по 31.08.2016 в розмірі 3737,82 грн.

21.07.2020 заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратовою М.А., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62610204.

21.07.2020, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника відділу були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення витрат виконавчого провадження»; керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору; здійснено запити до Державної фіскальної служби України; внесено зміни (доповнення) до інформації боржника; керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника.

Також, 21.07.2020 заступником начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Панкратовою М.А., керуючись ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62610132.

21.07.2020, керуючись статтею 42 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника відділу були винесені постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення витрат виконавчого провадження»; керуючись ст.ст. 3, 27, 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору; здійснено запити до Державної фіскальної служби України; внесено зміни (доповнення) до інформації боржника; керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника; 06.10.2020 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження».

З наданих суду від Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) письмових пояснень, вбачається починаючи з дня відкриття виконавчих проваджень до теперішнього часу боржником ОСОБА_1 та боржником ОСОБА_2 не було сплачено основного боргу на користь стягувача Комунального підприємства «Харківводоканал»; виконавчого збору, витрат на користь держави.

Статтею 48 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно до положень статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У зв`язку з не виконанням рішення суду, державним виконавцем 21.07.2020 керуючись статтею 56 ЗУ «Про виконавче провадження» була винесена постанова про арешт коштів боржника.

Відповідно до статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

-отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

-надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення' виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

-отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

-наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

-відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

-отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

-погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

-отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

-підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Державним виконавцем 21.07.2020 було винесено постанову про арешт майна боржника та направлено до АТ КБ «Приватбанк» для арешту коштів.

21.07.2020 було отримано відповідь від Державної фіскальної служби, що боржник ОСОБА_1 не має джерел отримання доходів, отже арешт коштів боржника ОСОБА_1 відсутній в AT КБ «Приватбанк».

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Основною функцією судового рішення є відновлення порушених прав позивача (стягувача). Заради цього відновлення Держава визначає пріоритет інтересів постраждалої сторони - стягувача, порушені права якої було визнано та поновлено судом і видано відповідний виконавчий документ.

Виходячи з наведеного вище, ураховуючи процес поновлення порушених прав позивача (стягувача) шляхом видачі відповідного виконавчого документу, законодавством у сфері примусового виконання рішень встановлений найвищий пріоритет прав стягувача у виконавчому провадженні у порівнянні з колом прав боржника; саме боржник повинний проявити достатню розумність і обачність для того, щоб уникнути негативних наслідків, пов`язаних із невиконанням судового рішення.

Згідно ст. 72 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на допомогу з державного соціального страхування та соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства, стягнення може бути звернено виключно за рішеннями про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також втратою годувальника.

Але, керуючись Законом України «Про виконавче провадження» боржник не звільняється від виконання рішення суду, про стягнення заборгованості на користь стягувача.

Тобто державним виконавцем було вжито всіх заходів примусового характеру, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», починаючи з постанови про відкриття виконавчого провадження закінчуючи постановою про арешт майна та коштів боржника.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ч. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки державний виконавець діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений діючим законодавством України.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 450-452 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя -Д. Є. Боговський