КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7581/2020 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 листопада 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до

ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимогимотивувала тим, що 14 жовтня 2015 року вона надала відповідачу позику в розмірі 15000,00 дол. США, яку відповідач зобов`язувався повернути до 14 листопада 2015 року; 20 грудня 2015 року надала позику в розмірі 5 000,00 дол. США до 20 березня 2016 року; 28 березня 2016 року вона надала в позику 2 038,00 дол. США, 1 000,00 дол. США та 1000,00 Євро, які відповідач зобов`язувався повернути 05 травня 2016 року, 25 травня 2016 року та 25 червня 2016 року.

Відповідач свої зобов`язання за договорами позики не виконав.

З урахуванням викладеного та уточнень позовних вимог, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість у розмірі 808 794,64 грн, з яких: сума основного боргу - 647 130,91 грн, а також відсотки за користування коштами - 137 181,68 грн, 3 % річних - 24 482,05 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 14 жовтня 2015 року, 20 грудня 2015 року, 28 березня 2016 року у розмірі 21 342, 45 доларів США та 1 173, 85 Євро., а також 5 965 грн. 70 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що суд першої інстанції, прийняв до розгляду документи, що не завірені належним чином, які не містять печатки банку, зазначила, що даний платіж проведений, та визнав дані копії за докази, грубо порушивши чинне законодавство.

Окрім цього вказала, що платіжних дорученнях відсутні посилання на те, що дані перекази здійснювались на погашення заборгованості за спірними договорами позики, а тому вважає, що у суду першої інстанції не має правових підстав вважати, що дані перекази мають відношення до спірних договорів позики.

Просила рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Справа слухалася судами різних інстанцій неодноразово.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року в частині процентів за договором позики та 3 % річних від простроченої суми скасовано, справу в цій частині передано на новий апеляційний розгляд. Постанову Київського апеляційного суду від 23 січня 2019 року в частині позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми основного боргу за договором позики залишено без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справипостановленого рішення суду в частині процентів за договором позики та 3 % річних від простроченої суми в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Судом першої інстанції було встановлено, що14 жовтня 2015 року ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 15 000 доларів США зі строком повернення до 14 листопада 2015 року, 20 грудня 2015 року позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 5 000 доларів США зі строком повернення до 20 березня 2016 року, 28 березня 2016 року позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 2 038 доларів США зі строком повернення до 25 червня 2016 року, 28 березня 2016 року позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в сумі 1000 доларів США зі строком повернення до 25 травня 2016 року, 28 березня 2016 року позивач надала відповідачу в борг грошові кошти в суму 1000 Євро, строком повернення 05 травня 2016 року на сімейні потреби відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем борг був частково повернутий у розмірі 7 531,95 дол. США, а тому вважав, що стягненню підлягає 21 342,45 дол. США та 1 173,85 Євро. Натомість відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів від суми позики та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання , суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідач здійснював часткове погашення заборгованості не зазначаючи при цьому за яким саме договором повертаються кошти і сторони не надали суду будь-яких розрахунків заборгованості з урахуванням повернутих сум, котрі могли бути перевірені судом, а тому позбавлений можливості здійснити відповідні розрахунки заборгованості.

Однак,з вищенаведеними висновками суду першої інстанції, щодо відмови в частиніпроцентів за договором позики та 3 % річних від простроченої суми, колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

За правилом ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, що указані розписки від 14 жовтня 2015 року, 20 грудня 2015 року, 28 березня 2016 року підтверджують не лише укладення договорів позики, а й отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням повернути їх, порушення відповідачем умов договорів позики і не повернення отриманої грошової суми, а отже основна сума боргу в розмірі 647 130,91 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у гривні, що відповідає принципу диспозитивності.

А тому, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з прострочення виконання грошового зобов`язання, яке виникло з невиконання судового рішення про стягнення грошових коштів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження

№ 14-16цс18).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Ураховуючи викладене, право позикодавця нараховувати проценти за позикою припинилось після спливу визначеного договором строку позики - 14 листопада 2015 року, 20 березня 2016 року, 25 червня 2016 року, 25 травня 2016 року, 05 травня 2016 року. Права та інтереси позикодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тому колегія суддів, бере за основу дати початку і закінчення періоду, за який нараховуються відсотки, які наведені самим позивачем, виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства.

За розпискою від 14.10.2015 року на загальну суму 15000 доларів США, зобов`язання виникло з 15.10.2015 року. Станом на 15.10.2015р. офіційний курс гривні щодо долара США становив 21,8777 грн (15000 х 23,0598 = 328990,5 грн), відповідно сума процентів є наступною:

За період з 15.10.2015 р. по 15.11.2015 р. (включно): 22% х (31 / 365) х 328990,5 = 6147, грн 16 коп.;

Всього за розпискою від 14 жовтня 2015 року сума процентів становить 6147, грн 16 коп.

За розпискою від 20.12.2015 року на загальну суму 5000 доларів США, зобов`язання виникло з 21.12.2015 року. Станом на 21.12.2015 року офіційний курс гривні щодо долара США становив 23,5464 грн (5000 х 23,5464 = 117732 грн), відповідно сума процентів є наступною:

За період з 21.12.2015р. по 28.01.2016 р. (включно): 22% х (39 / 365) х 117732 = 2767 грн 50 коп.;

За період з 29.01.2016 р. по 03.03.2016 р. (включно): 22% х (35 / 365) х 117732= 2434 грн 96 коп.;

За період з 04.03.2016 р. по 20.03.2016 р. (включно): 22% х (17 / 365) х 117732= 1206 грн 35 коп.;

Всього за розпискою від 20 грудня 2015 року сума процентів становить 6408 грн 81 коп.

За розпискою від 28.03.2016 року на загальну суму 2038 доларів США, зобов`язання виникло з 29.03.2016 року.Станом на 29.03.2016 офіційний курс гривні щодо долара США становив 23,5130 грн (2038 х 24,8829 = 47919 грн 50 коп.), відповідно сума процентів становить наступний розмір:

За період з 29.03.2016 р. по 21.04.2016 р. (включно): 19% х (24 / 365) х 47919,5 = 693 грн 19 коп.;

За період з 22.04.2016 р. по 26.05.2016 р. (включно): 18% х (35 / 365) х 47919,5 = 827 грн 10 коп.;

За період з 27.05.2016 р. по 25.06.2016 р. (включно): 16,5% х (30 / 365) х 47919,5 = 649 грн 87 коп.;

Всього за розпискою від 28 березня 2016 року про надання позики в розмірі 2038 доларів США сума процентів становить 2170 грн 16 коп.

За розпискою від 28.03.2016 року на загальну суму 1000 доларів США, зобов`язання виникло з29.03.2016 року.Станом на 29.03.2016 року офіційний курс гривні щодо долара США становив 23,5130 грн (1000 х 23,5130 = 23,513.), відповідно сума процентів становить наступний розмір:

За період з 29.03.2016 р. по 21.04.2016 р. (включно): 19% х (24 / 365) х 23513 = 293, 75 коп.;

За період з 22.04.2016 р. по 25.05.2016 р. (включно): 18% х (34 / 365) х 23513 = 394 грн 24 коп.;

Всього за розпискою від 28 березня 2016 року про надання позики в розмірі 1000 доларів США сума процентів становить 687 гри 99 коп.

За розпискою від 28.03.2016 року на загальну суму 1000 євро, зобов`язання виникло з 29.03.2016року. Станом на 29.03.2016 р. офіційний курс гривні щодо євро становив 25,8008 грн (1000 х 25,8008 = 25800, грн 80 коп.) відповідно сума процентів становить наступний розмір:

За період з 29.03.2016 р. по 21.04.2016 р. (включно): 19% х (24 / 365) х 25800,80 = 322 грн 30 коп.;

За період з 22.04.2016 р. по 25.05.2016 р. (включно): 18% х (34 / 365) х 25800,80 = 432 грн 60 коп.;

Всього за розпискою від 28 березня 2016 року про надання позики в розмірі 1000 євро сума процентів становить 754 грн 90 коп.

Загальна сума процентів за договорами позики, що оформлені відповідними розписками, становить 16 169 грн 02 коп.

При визначенні розміру 3% річних від суми боргу суд вважає за можливе покласти в основу рішення розрахунок загальної суми 3% річних від простроченої суми заборгованості станом на 19 квітня 2017 року у розмірі 16 424 грн. 00 коп., правильність якого перевірена судом та не оспорена відповідачем.

Таким чином, колегія суддів бере до уваги висновок із правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18.

При розгляді справи суд першої інстанції не проаналізував належним чином характер спірних відносин, щодо процентів за договором позики та 3 % річних від простроченої суми, а тому прийшов до невірного висновку,оскільки зі спливом строку, на який було надано позики, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, після 14 листопада 2015 року, 20 березня 2016 року, 25 червня 2016 року, 25 травня 2016 року, 05 травня 2016 року на які позивач не мав правових підстав для нарахування процентів.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1,2 ст.83 ЦПК України передбачено подання доказів сторонами та іншими учасниками справи безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За правилами ч.1 ст. 376 ЦПК України самостійними підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 процентів за договором позики та 3 % річних від простроченої суми скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 16 169 (шістнадцять тисяч сто шістдесят дев`ять) грн. 46 коп. - проценти за користування грошовими коштами, 16 424 (шістнадцять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп. три проценти річних.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль