Номер провадження: 22-ц/813/4921/20
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_4 ,

відповідач - ОСОБА_5 ,

відповідач - Одеська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року у складі судді Середи І.В.,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 в особі опікуна ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , витребування вказаного майна та вселення ОСОБА_1 до цієї квартири.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що опікун недієздатного ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , дізнавшись про смерть батька позивача - ОСОБА_1 та його рідних бабусі та діда - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав на належну його батьку ОСОБА_1 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , у порядку спадкування за законом. Також, він успадкував за правом представлення після смерті свого батька ОСОБА_1 3/8 частин вищевказаної квартири, яка залишилася після смерті його баби ОСОБА_8 . Крім того, під час оформлення спадкових прав позивач дізнався про те, що його бабуся за життя залишила заповіт на ім`я ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , які після смерті бабусі звернулися до суду для визнання права власності на спадкове майно. Успадковане ОСОБА_1 майно незаконно поза його волею вибуло з його володіння до відповідачів на підставі договорів дарування.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Одеської міської ради як правонаступника ОСОБА_6 про визнання права власності, витребування майна із чужого незаконного володіння та вселення - залишений без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач у позові з цієї справи посилався на преюдиційну встановленість фактів у справі №523/19526/14-ц, а не на рішення першої та апеляційної інстанцій, а той факт, що цим рішенням скасовується рішення першої інстанції, яке було на користь позивача, не має значення, адже преюдиція - це факти, встановлені в тому числі і в описовій, і в мотивувальній частинах рішення. Отже, наявне рішення, в якому встановлено, що ОСОБА_1 є власником 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 . З постанови нотаріуса Лічман І.М. від 05.09.2014 вбачається, що ОСОБА_7 , що є опікуном свого недієздатного сина ОСОБА_1 звернулась за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_1 . При зверненні з цим позовом справі №523/117888/18 було надано аналогічний, як і при розгляді справи №523/19526/14-ц перелік документів, який встановлює весь ланцюг родинних зв`язків між ОСОБА_11 та право власності на спірну квартиру. Доводів проти вимог позивача відповідачі не надали.

21.02.2020 ОСОБА_3 подав до суду відзив на скаргу, в якому просив суд залишити її без задоволення, а рішення - без змін.

В судове засідання 08.12.2020 учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду не надали.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 28.12.2020.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд послався на недостатність доказів щодо прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті родичів, розміру частки в квартирі, яка залишилася після спадкодавця ОСОБА_8 , дати звернення спадкоємців з заявами про прийняття спадщини, оформлення права спадкування, відсутність інформації щодо спадкової справи після смерті чоловіка ОСОБА_8 , та діда позивача - ОСОБА_9 , нез`ясування відомостей про розмір частки, успадкованої дружиною та сином, а також відсутність доказів родинних стосунків між співвласниками квартири для встановлення родинних стосунків зі спадкодавицею ОСОБА_8 .

Проте погодитися з такими висновками суду неможна, виходячи з наступного.

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.05.1994 року власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 .

За життя ОСОБА_8 залишила заповіт на ім`я ОСОБА_6 та ОСОБА_10 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.06.2004 ОСОБА_1 визнано недієздатним, та 27.10.2014 призначено опікунів ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_12 , що підтверджено свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 , виданого 19.04.1978 року Волковиським міськвідділом ЗАГС Гродненської області.

Постановою приватного нотаріуса Лічман І.М. від 05.09.2014 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна після смерті батька у зв`язку з не визначенням часток кожного співвласника в квартирі.

Разом із тим, якщо інше не встановлено законом або договором, частки співвласників є рівними, відтак частка померлого ОСОБА_12 складає 1/3 частини квартири, відповідно частки інших співвласників - 1/3 кожного.

ОСОБА_1 є недієздатною особою, відповідно до ч.4ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу, своєчасно прийняв спадщину, є спадкоємцем після смерті померлого батька, а відтак суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позову з таких підстав.

В вересні 2008 року ОСОБА_10 і ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом про визначення часток співвласників у квартирі АДРЕСА_1 та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18.09.2008 позов задоволений. Визначений розмір часток співвласників ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 у спільній сумісній власності, встановлений факт прийняття спадщини ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_12 і ОСОБА_9 ; за ОСОБА_10 та ОСОБА_6 визнано право власності на спірну квартиру по Ѕ частині за кожною, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8

15.05.2009 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 (а.с.24).

08.12.2010 ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_16 Ѕ частину спірної квартири (а.с.22).

29.07.2011 року між ОСОБА_16 та ОСОБА_4 укладено договір дарування Ѕ частини спірної квартири (а.с.23) .

23.12.2013 ОСОБА_6 - відповідач, та спадкоємець за заповітом після ОСОБА_8 померла.

Відповідно до листа Суворовської державної нотаріальної контори у м.Одесі, за даними Спадкового реєстру спадкова справа до майна ОСОБА_6 відсутня.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 скасовано рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18.09.2008, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_6 до ОСОБА_17 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 , діючи від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , звернулася до Суворовського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (справа №523/19526/14) з вимогами про: визнання недійсним договору дарування від 15.05.2009, за яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнання недійсним договору дарування від 08.12.2010, за яким ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_16 1/2 частину спірної квартири; визнання недійсним договору дарування від 29.07.2011, за яким ОСОБА_16 подарувала ОСОБА_4 1/2 частину спірної квартири; скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на вищевказану квартиру; визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири за ОСОБА_1 ; витребування 1/4 частину спірної квартири на користь ОСОБА_1 ; визнання права власності на 3/8 частин спірної квартири за ОСОБА_1 ; витребування 3/8 частин спірної квартири на користь ОСОБА_1 .

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 02.07.2015 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його батька ОСОБА_12 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у вигляді 3/8 частин вказаної квартири у порядку спадкування за правом представлення після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 його баби ОСОБА_8 . Витребувано у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/8 та 3/16 частини квартири. Витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1/8 та 3/16 частини квартири. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на 5/16 частин квартири. Скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 5/16 частин квартири. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, а рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02.07.2015 залишено без змін.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_18 задоволено, рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 02.07.2015 та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23.12.2015 скасовано і ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

23.05.2018 р. Верховний Суд своєю постановою касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах недієздатного ОСОБА_1 , залишив без задоволення, рішення апеляційного суду Одеської області від 27.09.2016 залишив без змін.

Зважаючи на такі обставини, спадкове майно у вигляді квартири станом на час вирішення спору судом першої інстанції належить: Ѕ частина квартири - ОСОБА_3 на підставі не скасованого договору дарування від 15.05.2009 та Ѕ частина - ОСОБА_4 на підставі договору від 29.07.2011.

При цьому, виходячи з відомостей, наявних у справі, зокрема постанови ВС від 23.05.2018, висновки якої мають преюдиційний характер, встановленим слід вважати те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9 - дід позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день.

Встановлено, що у день смерті ОСОБА_9 відкрилася спадщина на 1/3 частину спірної квартири.

Згідно з частиною першою статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Заповіту ОСОБА_9 не залишив.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З огляду на вказані норми права та з урахуванням того, що заповіту після померлого не залишилося, спадкоємці першої черги: син померлого ОСОБА_12 (батько позивача) та дружина померлого ОСОБА_19 (баба позивача) успадкували майно, що складалося з 1/3 частини квартири, яка належала померлому ОСОБА_9 (дідові позивача), у зв`язку з тим, що постійно проживали зі спадкодавцем на час його смерті та не заявили про відмову від спадщини.

Отже, право власності померлого ОСОБА_9 (діда позивача) на 1/3 частину квартири перейшло у порядку спадкування за законом у рівних частках до дружини померлого (баби позивача) та його сина (батька позивача).

З урахуванням викладеного, частка ОСОБА_8 після смерті її чоловіка склала 1/6 частину спірної квартири (1/3:2=1/6), а в цілому їй належало 1/2 її частина. Власником іншої 1/2 частини квартири став ОСОБА_12 (батько позивача).

Як встановлено, ОСОБА_12 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до вищенаведених частин першої, другої статті 1220 ЦК України у день смерті ОСОБА_12 (батька позивача) відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири, яка відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України спадкується на загальних підставах.

Заповіту ОСОБА_12 не залишив.

Спадкоємцями першої черги після його смерті були мати спадкодавця ОСОБА_8 (баба позивача) та син ОСОБА_1 (позивач).

Відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Частинами другою-четвертою статті 1273 ЦК України передбачено, що фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування.

З огляду на викладене, недієздатний син померлого ОСОБА_1 відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті свого батька у вигляді 1/4 частини (1/2:2=1/4) спірної квартири.

Мати померлого - ОСОБА_8 (баба позивача) на підставі частини третьої статті 1268 ЦК України успадкувала після померлого сина (батька позивача) 1/4 частину квартири (1/2:2=1/4) як така, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Враховуючи, що ОСОБА_8 вже мала частку в зазначеній квартирі, то після прийняття спадщини, яка залишилася після смерті сина, її частка склала 3/4 (1/2+1/4=3/4).

Отже, станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 (день смерті ОСОБА_12 ) право власності на квартиру належало: 1/4 частина - ОСОБА_1 (позивачу), 3/4 частини - ОСОБА_8 (бабі позивача).

Відповідно до статті 1220 ЦК України після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на 3/4 частини спірної квартири.

На випадок своєї смерті ОСОБА_8 залишила заповіт, згідно з яким заповіла належне їй на праві власності майно ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_8 (баби позивача) - ОСОБА_12 (батько позивача) був інвалідом 3-ї групи, тобто непрацездатним і незалежно від змісту заповіту мав право на обов`язкову частку у спадщині на підставі частини першої статті 1241 ЦК України.

У разі спадкування за законом ОСОБА_12 належав до першої черги спадкоємців та був би єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері і успадкував би все належне їй майно, тобто 3/4 частини спірної квартири.

З урахуванням викладеного, обов`язкова частка ОСОБА_12 (батька позивача) як непрацездатного сина спадкодавця за наявності заповіту, складеного на користь інших осіб, становила б половину від 3/4 частин квартири.

Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Недієздатний (непрацездатний) позивач, будучи онуком ОСОБА_8 , спадкує на підставі частини першої статті 1266 ЦК України ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові - непрацездатному ОСОБА_12 , тобто ОСОБА_1 успадкував за правом представлення свого батька ОСОБА_12 після смерті баби ОСОБА_8 3/8 частини квартири, які мав би успадкувати за законом непрацездатний ОСОБА_12 (батько позивача), якби він був живий на час відкриття спадщини.

Оскільки опікун позивача не подавала заяву про відмову від спадщини, а відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина незалежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу відкриття, то ОСОБА_1 є власником 3/8 частин спірної квартири і власником 1/4 частини зазначеної квартири з ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, як встановлено судом, 08 вересня 2007 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй на праві власності майно заповіла ОСОБА_10 та ОСОБА_6 та на час вирішення спору власниками квартири є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 18.09.2008, яким було набуте право власності спадкоємцями за заповітом ОСОБА_8 скасоване рішенням Апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 і в задоволенні позову ОСОБА_10 , ОСОБА_6 до ОСОБА_17 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом відмовлено.

Отже, майно в розмірі 5/8 частини квартири вибуло з володіння ОСОБА_1 без його волі, а тому може бути витребувано на його користь в порядку ст.388 ЦК України.

Як співвласник квартири ОСОБА_12 відповідно до ст.391 ЦК України має право користування, володіння, розпорядження належною йому часткою квартири, тому обґрунтованими є вимоги про його вселення.

Суд першої інстанції в порушення вимог ст.264 ЦПК України обставин справи не з`ясував, не сприяв учасникам справи в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, не надав оцінки наданим доказам, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного її вирішення, неправильно застосував норми матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду як таке, що не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України, підлягає скасуванню із ухваленням нового про задоволення позову з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє опікун ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 , ОСОБА_4 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 28.12.2020.

Головуючий:

Судді: