Справа № 343/137/19
Провадження № 22-ц/4808/1390/20
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С. М.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду від 24 вересня 2020 року під головуванням судді Монташевич С.М. у м. Долина,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 22.05.2020, зазначила, що з 20.11.1999 рокувона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на даний час є неповнолітнім.

У шлюбі вона з чоловіком 17.06.2008 купили житловий будинок АДРЕСА_1 . Договір купівліпродажу домоволодіння посвідчений приватним нотаріусом Ільків М.М. Долинського районного нотаріального округу 17.06.2008 та зареєстрований в реєстрі за № 1126, на підставі якого в Реєстраційній службі Долинського РУЮ 17.07.2008 зареєстровано право власності на це домоволодіння, як об`єкт житлової нерухомості, реєстраційний номер майна: 21394984, номер запису: 39, в книзі: 1. Домоволодіння за вказаною адресою розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004, площею 0,1001 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Також під час шлюбу ними придбано магазинкафетерій по АДРЕСА_2 . Державна реєстрація права власності на такий проведена 01.12.2004 за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності б/н від 01.12.2004 та рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради від 25.11.2004 за № 52, реєстраційний номер майна: 8761017. Магазинкафетерій розташований на земельній ділянці площею 0,015 га з кадастровим номером :01:002:0035 для обслуговування магазинукафетерію (реконструйованого з автобусної зупинки) та надбудовою мансардного поверху під офісні приміщення, яка передана в оренду відповідачу Кропивницькою сільською радою за договором оренди № 15 від 30.12.2013. Магазинкафетерій знаходиться в іпотеці. Борг за кредитом було сплачено, однак відповідач не бажає звертатися в банк для отримання довідки про сплату кредиту, яка є підставою для зняття відповідного обтяження.

Реєстрація права власності на дані об`єкти нерухомого майна проведена реєстратором за відповідачем, як за уповноваженим власником домоволодіння та магазину-кафетерію.

За час шлюбу за спільні кошти ними також придбаний автомобіль RENAULT TRAFIC д.р.н. НОМЕР_1 , зареєстрований за нею, та автомобіль ВАЗ 2104, д.р.н. НОМЕР_2 , який зареєстрований за ними обома.

Реєстраційні документи та документи на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, магазинкафетерій та автомобілі, знаходяться у відповідача. Домоволодіння перебуває лише в його в користуванні, магазинкафетерій використовується ним в підприємницькій діяльності, автомобілями користується також він.

Крім того у шлюбі ними придбане інше майно, зокрема предмети домашньої обстановки та побутову техніку на загальну суму 75 600 грн.

Оскільки проживати разом з відповідачем в одному приміщенні неможливо і з метою уникнення конфліктів, скандалів, насильства в сім`ї, вона разом з дітьми змушена проживати окремо, а тому є необхідність розподілу між ними придбаного у шлюбі спільного майна. Добровільного поділ провести сто рони не бажають.

Вона просить виділити їй в натурі 1/2 частки домоволодіння АДРЕСА_1 і відповідно до виділених часток в житловому будинку, господарських будівлях та спорудах також визначати порядок користування присадибною земельною ділянкою.

Також претендує на виділення їй в натурі автомобіля RENAULT TRAFIC, д.р.н. НОМЕР_1 і погоджується на сплату відповідачу грошової компенсації вартості 1/2 його частки. Також погоджується на виділення відповідачу іншого автомобіля Жигулі ВАЗ2104, д.р.н. НОМЕР_2 , з покладенням на нього обов`язку сплатити їй грошову компенсацію вартості 1/2 його частки. Предмети домашньої обстановки та побутову техніку, необхідно поділити між ними в натурі.

Відповідно до висновку № 112 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 20.02.2020 визначено ринкову вартість спірного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, яка становить 220 846 грн. Проведення реального розподілу будинковолодіння в натурі, що за вказаною адресою, між двома співвласниками у співвідношенні 1/2 та 1/2 здійснити технічно можливо. Експертом пропонується чотири варіанти розподілу домоволодіння з відхиленням від ідеальних часток. Вартість житлового будинку з врахуванням господарських будівель, що припадає на 1/2 ідеальної частини, становить 110 423 грн (розрахунок: 220 846 х Ѕ = 110 423 грн). Середня вартість 1 кв.м житлового будинку складає 2 445,27 грн (розрахунок: 162 366 грн.: 66,4 = 2 445,27 грн). Найбільш оптимальним є перший варіант розподілу і вона претендує на виділення їй за даним варіантом розподілу, як другій стороні 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, за яким, в тому числі пропонується повне відокремлення та ізоляція один від одного. Також вважає, що правильним буде порядок розподілу користування земельною ділянкою по запропонованому експертом першому варіанту з виділенням їй в користування земельної ділянки як другому співвласнику домоволодіння за вказаною адресою, місце розташування якої відповідає її частині житлового будинку та господарських будівель і споруд.

Згідно висновку експерта вартість спірного магазину-кафетерію на час проведення дослідження становить 280 672 грн, отже вартість 1/2 частки 140 336 грн. Проведення реального розподілу в натурі такого на два ізольовані приміщення у співвідношенні 1/2 та 1/2 ідеальних частин здійснити технічно можливо. Зважаючи на те, що на даний час відповідач використовує магазинкафетерій для господарської діяльності як фізична особа - підприємець, над таким проведена надбудова житлових приміщень, однак відповідач не допускає до цієї надбудови, вона вважає, що реальний поділ є недоцільним та позбавить відповідача можливості продовжувати свою підприємницьку діяльність. Тому вона погоджується на грошову компенсацію вартості 1/2 частки магазинукафетерію, що в грошовому еквіваленті складає 140 336 грн.

Відповідно до висновку експерта СЕ-19/109/26-82АВ/19 від 08 серпня 2019 року за результатами автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість автомобіля RENAULT TRAFIC р.н. НОМЕР_1 станом на дату проведення дослідження 13.06.2018 могла становити 142 184,00 грн, відповідно вартість 1/2 частки 71 092,00 грн, а ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21043, р.н. НОМЕР_3 - 33 492,00 грн, відповідно 1/2 частки 16 746,00 грн.

Таким чином, вона повинна сплатити відповідачу 71 555 грн грошової компенсації (463 грн + 71 092 грн = 71 555 грн), а він зобов`язаний виплатити їй 158 882 грн (140 336 грн + 16 746 грн + 1 800 грн). Різниця грошової компенсації, яку зобов`язаний сплатити їй відповідач складає 87 327 грн.

Посилаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, реконструйований магазин-кафетерій, автомобілі, предмети домашньої обстановки та побутова техніка є їх спільною сумісною власністю, а також на рівність часток дружини та чоловіка у праві спільної сумісної власності подружжя та право поділу спільного майна, просила позов задовольнити.

Рішенням Долинського районного суду від 24 вересня 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Визнано будинковолодіння АДРЕСА_1 , магазин - кафетерій по АДРЕСА_2 , автомобіль «RENAULT TRAFIC» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ 21043 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя та поділено спільно нажите з відповідачем нерухоме та рухоме майно.

В порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинковолодіння та виділено їй як другому співвласнику в натурі 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реальна частка яких становить 50,21%, загальною вартістю 110 886 грн. За ОСОБА_4 визнано право власності на 1/2 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 і виділено йому як першому співвласнику в натурі 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, реальна частка якої становить 49,79%, загальною вартістю 109 960 грн, відповідно до першого варіанта розподілу будинковолодіння з відхиленням від ідеальних часток відповідно до висновку № 112 судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи від 20 лютого 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 463 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки в будинковолодінні по АДРЕСА_1 .

Визначено порядок користування земельною ділянкою з кадастровим номером :01:004, площею 0,1001 га, цільове призначення - будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ( присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до частки в будинковолодінні.

Виділено в користування ОСОБА_1 як другому співвласнику 1/2 частки будинковолодіння частини земельної ділянки (жовтий колір додаток № 3 до висновку експерта № 112, таблиця № 1), зокрема ділянка № 2 загальною площею 146,0 кв.м (0,0146 га) і ділянка № 3, загальною площею 277,0 кв.м (0,0277 га).

Виділено в користування ОСОБА_4 як першому співвласнику 1/2 частки будинковолодіння частини земельної ділянки (синій колір додаток № 3 до висновку експерта № 112, таблиця № 1), зокрема ділянка № 4, загальною площею 103,5 кв.м (0,0103 га) і ділянка № 5, загальною площею 320,0 кв.м (0,0320 га).

Залишено у спільному користуванні обох співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку № НОМЕР_4 , загальною площею 154,0 кв.м (0,0154 га) (зелений колір додаток № НОМЕР_5 до висновку експерта № 112, таблиця № 1).

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на магазин-кафетерій як на цілий об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 140 336 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки магазину - кафетерію по АДРЕСА_2 .

Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 71 092 грн грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «RENAULT TRAFIC», 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право власності на автомобіль ВАЗ 21043, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 16 746 грн грошової компенсації вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 21043, 2005 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право особистої власності на рухоме майно на загальну суму 36 000 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя виділено ОСОБА_4 та визнано за ним право особистої власності на рухоме майно на загальну суму 39 600 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1 800 грн грошової компенсації за різницю у присудженому рухомому майні.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 23 222,80 грн, що включають сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 3 860 грн, витрати за проведення експертиз в розмірі 14 287 грн та 175,80 грн, витрат, пов`язаних із залученням спеціаліста по геодезії та складенню кадастрового плану в розмірі 1 900 грн, витрати з надання професійної правничої допомоги в розмірі 3 000 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне майно набуте у шлюбі за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, інше не визначено за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проте, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, є підставою для набуття особистої власності кожним з подружжя. Такий поділ здійснюється шляхом виділення майна в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або як зазначено в ч. 2 ст. 364 ЦК реалізується через виплату грошової або матеріальної компенсації вартості його частки.

Позивачка просила суд провести поділ спільного майна подружжя саме на підставі ст. 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Однак примусове припинення права власності на майно можливе лише згідно зі ст. 365 ЦК України.

Вирішуючи позовні вимоги про припинення права на частку у спільному майні, залишаючи у власності відповідача магазин-кафетерій та автомобіль у порядку поділу неподільного майна і стягуючи з відповідача грошову компенсацію за частку, що належить позивачці, суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені положення закону про те, що такі вимоги можуть бути вирішені на підставі ст. 365 ЦК України та лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, проте позивачка такі кошти не внесла.

З урахуванням зазначеного, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про припинення права на частку у спільному майні та стягнення грошової компенсації не можна вважати законним та обґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що з апеляційної скарги вбачається оскарження відповідачем рішення суду лише в частині поділу автомобіля та магазину-кафетерію, які залишені у його власності із стягненням з нього грошової компенсації їх вартості.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оскільки судом першої інстанції встановлено, що відповідач використовує магазинкафетерій для господарської діяльності як фізична особа - підприємець, з метою збереження функціонального призначення магазину, вона не просила про його поділ, натомість просила відповідача сплатити грошову компенсацію за 1/2 частку такого майна задля забезпечення можливості останнього продовжувати свою підприємницьку діяльність. При цьому, земельна ділянка від цим майном передана в оренду відповідачу та на таке майно накладена заборона на відчуження, а він не бажає звертатися в банк для отримання довідки про погашення боргу.

Також фактично між ними поділено два автомобілі, один з яких зареєстрований за нею, а інший за відповідачем, тобто поділено два однорідних предмета права власності подружжя, і компенсація, яка підлягає стягненню у цьому випадку, є компенсацією за перевищення вартості однієї речі однорідного майна над іншою.

Таким чином, в кінцевому результаті відповідач повинен сплатити їй 87 327 грн компенсації за перевищення вартості половини майна, яке поділене між ними, оскільки вартість всього майна, яке поділене між сторонами, становить 752 794 грн, відповідач повинен сплатити їй 158 882 грн, а вона йому 71 555 грн.

Вказує, що відповідачем не заперечується вартість майна і не заперечується сплата їй компенсації за рахунок визнання за ним права власності на майно, яке виділено йому в натурі, що вбачається із його відзиву на позов та апеляційної скарги, а єдина обставина, на яку посилається апелянт щодо внесення коштів на депозитний рахунок суду, спростовується тим, що згідно судової практики (постанова Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц) ч. 5 ст. 71 СК України не вимагає такого внесення у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отриманні компенсації на свою користь заявляє позивач.

Сторони в судове засідання повторно не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.11.1999 сторони зареєстрували шлюб у Долинському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції (актовий запис № 216), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 20.11.1999 (т.1 а.с.8). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21 травня 2019 року по справі №343/641/19 шлюб між сторонами розірвано (т.1 а.с. 247-248).

У шлюбі народилися діти сторін: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час досяг повноліття, та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідно копіями свідоцтва про народження серії НОМЕР_9 , виданого 08.05.2001 Кропивницькою сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10, та свідоцтва про народження серії НОМЕР_10 , виданого 22.04.2005 виконавчим комітетом Кропивницької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 9 (т.1 а.с. 9-10).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, інформаційна довідка № 152009617 від 08.01.2019, за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності б/н від 01.12.2004 та рішення виконавчого комітету Кропивницької сільської ради від 25.11.2004 за № 52 зареєстровано право власності на магазин-кафетерій, що знаходиться в АДРЕСА_2 (т.1 а.с.13-14)

Відповідно до технічного паспорта на громадський будинок - магазин-кафетерій АДРЕСА_2 , загальна площа магазину-кафетерію становить 67,4 кв.м, огорожі - 38,9 кв.м. Магазин кафетерій (літ. А) складається з торгової зали площею 52.2 кв.м та комори площею 3,8 кв.м. (т.1 а.с.35-38).

Також з інформаційної довідки вбачається, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі Іпотек міститься запис про обтяження цього магазину-кафетерію на підставі договору іпотеки № 461 від 31.10.2006, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С., а саме заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 3975525 від 31.10.2006, та іпотека, реєстраційний номер обтяження 3975596 від 31.10.2006, іпотекодержатель АКІБ «Укрсиббанк», розмір основного зобов`язання 6 000 доларів США (т.1 а.с.14).

На підставі договору оренди № 15 від 30.12.2013, укладеного між ОСОБА_4 та Кропивницькою сільською радою Долинського району, відповідачу у користування строком на 10 років передано земельну ділянку площею 0,0015 га, кадастровий номер :01:002:0035, призначену для обслуговування магазину-кафетерію (реконструйованого з автобусної зупинки) та надбудовою мансардного поверху під офісне приміщення, що підтверджується відповідним записом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 4627190 від 10.02.2014.

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 17.06.2008, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Ільків М.М., зареєстрованого в реєстрі за №1126, ОСОБА_4 купив у ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими спорудами за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.29). Івано-Франківським ОБТІ 17.07.2008 на підставі вказаного договору купівлі-продажу зареєстровано за відповідачем права власності на придбане домоволодіння, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме № 19561604 (т. 1 а.с.30).

Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , будинковолодіння за даною адресою складається з: житлового будинку загальною площею 80,2 кв.м (літ. А), гаража площею 8,6 кв.м (літ. Б), стодоли площею 44,8 кв.м (літ. В), стайні площею 23,6 кв.м (літ. Г), вбиральні площею 1,2 кв.м (літ. Д), воріт з хвірткою площею 4,9 кв.м, огорожі площею 13,6 кв.м та криниці (№№1, 2 ,3) (т.1 а.с.31-34).

Відповідно до довідки Кропивницької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області № 32 від 10.01.2018 земельна ділянка в АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд належить ОСОБА_4 відповідно до рішення сесії Кропивницької сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 19.08.2009 (т.1 а.с.15).

Згідно копії кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :01:004, площа земельної ділянки становить 0,1001 га, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (т.1 а.с.97).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 , виданого 17.03.2005 Калуш МРЕВ ДАІ ГУМВС України, за ОСОБА_4 на підставі акта ОС -1 № МВЧ151811 від 16.05.2005 зареєстровано право власності на транспортний засіб ВАЗ 21043, д.р.н. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, синього кольору, об`єм двигуна 1 500 см куб., номер шасі (кузов, рама, коляска) НОМЕР_7 (т.1 а.с.27).

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_12 від 17.05.2016, за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу 2672/01/2641/2016 від 17.05.20016 зареєстровано право власності на транспортний засіб RENAULT TRAFIC, д.р.н. НОМЕР_1 , 2004 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 (т.1 а.с.28).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109/26-82АВ/19 від 08.08.2019, ринкова вартість автомобіля легкового пасажирського - В, марки RENAULT TRAFIC, номер шасі НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на дату проведення дослідження 13.06.2018 могла становити 142 184,00 грн; ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21043, рік випуску 2005, тип транспортного засобу НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату проведення дослідження 13.06.2018 становила 33 492,00 грн (т.1 а.с.108-128).

Згідно висновку експерта № 112 за результатами проведення судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи по цивільній справі №343/137/19, складеного 20.02.2020 судовим експертом Самулевичем В.М.:

- ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1 , без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 220 846 грн, в тому числі: житлового будинку під літ. А 162 366 грн, гаражу під літ. Б 10 712 грн, стодоли під літ. В 15 658 грн, стайні під літ. Г 22 680 грн, вбиральні під літ. Д 1 524 грн, воріт з хвірткою під літ. N1 3 268 грн, огорожі під літ. N2 1 546 грн, криниці під літ. N3 3 092 грн;

- вартість фактично виконаних будівельно-монтажних робіт та використаних матеріалів в процесі будівництва господарської будівлі - гаражу, що за адресою: АДРЕСА_1 , становить 66 604 грн додаток № 5 до висновку експерта № 112 локальний кошторис, в тому числі вартість матеріалів 34 258 грн кількість будівельних матеріалів наведена в додатку № 5 у до висновку експерта № 112 відомість матеріалів та конструкцій (т.1 а.с.206-210);

- проведення реального розподілу будинковолодіння в натурі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , між двома співвласниками у співвідношенні 1/2 та 1/2 здійснити технічно можливо;

- ринкова вартість магазину-кафетерію, що розташований по АДРЕСА_2 , станом на час проведення дослідження, становить 280 672 грн;

- проведення реального розподілу в натурі магазину-кафетерію, що розташований по АДРЕСА_2 , на два окремих ізольованих приміщення (громадські будинки) у співвідношенні 1/2 та 1/2 ідеальних частин здійснити технічно можливо.

Судовим експертом у висновку запропоновано чотири варіанти розподілу будинковолодіння в натурі та відповідно чотири варіанти порядку користування земельною ділянко площею 0,1001 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у поєднанні з варіантами розподілу домоволодіння (т.1 а.с.181-190).

Також експертом у висновку запропоновано два варіанти розподілу в натурі магазину-кафетерію, згідно яких реальна частка сторін становить по 50 % (т.1 а.с.190-191).

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Статтею 60 СК України визначено підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми вказаної статті свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про придбання спірного майна сторонами за їхні спільні кошти та за рахунок їх спільної праці в період перебування в шлюбі, що не заперечується відповідачем, та враховуючи, що реєстрація право власності на таке за одним з подружжя не спростовує права обох сторін на володіння, користування та розпорядження цим майном, вірно вважав, що є всі законні підстави визнати будинковолодіння АДРЕСА_1 , магазин-кафетерій по АДРЕСА_2 , автомобіль «RENAULT TRAFIC», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль ВАЗ 21043, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , об`єктами спільної сумісної власності подружжя та поділити спільно нажите з відповідачем нерухоме та рухоме майно.

Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Вимоги ч. 1 ст. 69 СК України передбачають право дружини і чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

При поділі об`єктів спільної сумісної власності подружжя суд першої інстанції правильно виходив з вимог ст. 71 СК України, ст. ст. 364 ЦК України, вірно врахував, що відповідач жодних зауважень щодо варіантів розподілу, запропонованих експертом, та варіанту, обраного позивачкою, не надавав, як і не пропонував свого варіанту, не заперечував щодо виділення йому магазину-кафетерію, який він використовує у своїй підприємницькій діяльності, що у нього в розпорядженні знаходяться обидва автомобілі, один з яких зареєстрований за позивачкою, а також не заперечував щодо поділу іншого рухомого майна та його вартості.

Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно ч. 4 вказаної статті при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

За таких обставин та враховуючи, що цільове призначення земельної ділянки площею 0,1001 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід визначити порядок користування нею між сторонами відповідно до частки кожного в будинковолодінні з врахуванням першого варіанту, запропонованого експертом у вказаному висновку.

Доводи апелянта про те, що вирішуючи питання про поділ майна, яке є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільних речей, суд першої інстанції мав застосувати виключно положення ст. 365 ЦК України є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень ст. 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (ст. 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у ст. 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Заявляючи відповідні вимоги, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, у свою чергу, не завжди згоден її виплачувати. При цьому залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того з подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею в подальшому. Одночасно інший з подружжя позбавляється як можливості користуватися спірною річчю, хоча вона перебуває у спільній власності, так і грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла.

Оцінюючи положення ч. 5 ст. 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд у постановах від 09.10.2019 у справі № 664/340/16-ц, від 06.11.2019 у справі № 465/2585/14, від 03.02.2020 у справі № 235/5146/16-ц, від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц, дійшов висновку, що вказана норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Звертаючись з позовом до відповідача, ОСОБА_1 , поряд з вимогою про поділ належного подружжю домоволодіння, просила виділити відповідачу та визнати за ним право власності на магазин-кафетерій, як цілий об`єкт нерухомого майна, автомобіль ВАЗ 21043 та інше рухоме майно, а на свою користь виділити автомобіль «RENAULT TRAFIC» та рухоме майно згідно переліку, із присудженням кожному з них грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. При цьому, враховуючи вартість майна, що підлягало поділу, та присудження одному з подружжя грошової компенсації в рахунок його частки у праві спільної сумісної власності на майно, у сторін виникли взаємні зобов`язання щодо виплати такої. Розмір компенсації, яку мав сплатити відповідач позивачці, є більшим за розмір її грошового зобов`язання перед ним.

Тому вимоги закону про гарантію виплати компенсації в даному випадку не повинні застосовуватися, оскільки вартість частки позивачки у спільному майні подружжя, яке підлягало виділенню відповідачу, є більшою за частку відповідача у майні, яку позивачка просила виділити на свою користь.

Відповідач у суді не заперечував можливість сплати компенсації позивачці за належну їй частку спільного майна, тому доводи апелянта в цій частині є недоведеними і такими, що не впливають на правильність постановленого рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційний суд приходить до переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський