Провадження № 2/947/4221/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Вектор Плюс» (код ) до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) про звільнення з-під арешту нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

06.10.2020 року з позовом про звільнення з-під арешту нерухомого майна до суду звернувся ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якому просить звільнити з-під арешту нерухоме майно, належне на праві власності ОСОБА_1 , а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 66,5 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 20598720, накладеного Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП №28075752 від 05.01.2012 (реєстраційний номер обтяження 12274498).

Через автоматизований розподіл судової справи між суддями, справу розподілено судді Київського районного суду м.Одеси Луняченку В.О.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року було відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.11.2020 року, закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Учасники справи повідомлялись судом належним чином, відомості про що містяться в матеріалах справи, враховуючи впровадження на території України карантинних заходів, суд розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.12.2007року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 100 000. 00 доларів США, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

Згідно умов кредитного договору, надання кредиту здійснюється у термін 17.12.2007 року. Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16 грудня 2026 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань а кредитним договором, 17.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно - квартиру під номером АДРЕСА_2 , загальною площею 66, 5 кв.м та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 17.12.2007року за реєстровим №6422, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів, згідно з витягом про реєстрацію Державному реєстрі правочинів №6155799 від 17.12.2007 року.

У зв`язку з невиконанням позичальником своїх зобов`язань щодо вчасної сплати платежів за кредитом, кредитор змушений був звертатися до суду за захистом своїх майнових прав.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2010 року у справі № 2-6857/10 позов публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» було задоволено, та стягнуто солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» загальну суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.12.2007р. в сумі 974 495 (дев`ятсот сімдесят чотири тисячі чотириста дев`яносто п`ять) гривень 91 коп.

08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» у-клали договір купівлі- продажу прав вимоги за кредитами, за яким на користь останнього відбулося відступлення, в тому числі. права вимоги за кредитним договором № 0 від 17.12.2007р.. укладеним між ПАТ «Ук-рСиббанк» та ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 01,04.2013 року замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» його правонаступником Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», у виконавчому провадженні № 28075077 від 15 липня 2011 року, відкритого Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі виконавчого листа № 2-6857/10 від 4 травня 2011 року.

В свою чергу, 07.06.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (Новий кредитор) було укладено Договір №1496/К про відступлення прав вимоги, за яким Банк Первісний кредитор 07.06.2019 відступив Новому кредитору, в тому числі, право вимоги до ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.12.2007 року. Також, ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» право вимоги за іпотечним договором від 17.12.2007 р., предметом іпотеки за яким є трикімнатна квартира, загальною площею - 66,5 кв.м, житловою - 38,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, на сьогоднішній день ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» виступає іпотекодержателем зазначеного нерухомого майна.

Заборгованість ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.12.2007 року не погашена та складає 7 871 906,12 грн.

Статтями 546 та 575 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням. завдатком. Окремим видом застави є іпотека.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» вбачається, що на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, загальною площею - 66.5 кв.м, житловою - 38,7 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. ВП№28075752 від 05.01.2012, виданою Другим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, д/в ОСОБА_3 .

На сьогодні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно існує запис про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 12274498, зареєстровано 15.03.2012 року.

Наявність зазначеного запису про арешт майна, яке вистзтіає предметом іпотеки, порушує майнові права та інтереси ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» як іпотекодержателя.

Іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16-ц.

Забороною відчуження нерухомого майна, на користь особи, що не є іпотекодержателем, порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Згідно ч. 1 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо:

1)право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів;

2)вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю;

3)наявна письмова згода заставо держателя.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Наразі, існування арешту та заборони на відчуження майна порушує конституційні права позивача, його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно 3 4. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 321 ЦК України наголошує на те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Позивач має бажання скористатись своїм правом розпорядження майном, однак, реалізувати вказане право не є можливим внаслідок існування вказаних обтяжень на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, існування обтяжень, які накладені на вказане майно унеможливлюють реалізацію Позивачем його права власності в площині правомочності розпорядження.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що відсутні будь-які підстави існування арешту нерухомого майна, Існування обтяження у вигляді арешту на спірне майно створює перешкоди позивачу в реалізації права власності, у зв`язку з чим позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Вектор Плюс" підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судовго збору, понесені позивачем.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268,273,354ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Вектор Плюс» () до ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) третя особа Другий Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) про звільнення з-під арешту нерухомого майна.

Звільнити з під арешту нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру, загальною площею 66,5 кв.м, житловою площею 38,7 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 20598720, власником якого є ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ІПН НОМЕР_1 ), накладеного на підставі постанови Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 05.01.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 28075752 ( реєстраційний номер обтяження 12274498).

Стягнути з ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія « Вектор Плюс» () судові витрати у вигляді судового збору сумою 2102,00 гривень.

Повне судове рішення буде складено протягом десяти днів з дня оголошення вступної та резолютивної частини.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 28.12.2020 року.

Суддя Луняченко В. О.