Справа № 369/9312/20
Провадження №4-с/369/104/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.12.2020 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особі: головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Белан Ігор Васильович, ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.11.2017 Києво-Святошинським районним судом Київської області видано судовий наказ у справі №369/11215/17 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 17.10.2017 і до досягнення дітьми повноліття.

22.12.2017 на підставі судового наказу, Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.05.2018. відкрито виконавче провадження ВП № 56299870, щодо ОСОБА_1 - боржника по сплаті аліментів на утримання дітей, в розмірі 1/3 частина всіх доходів, щомісячно, починаючи з 17.10.2017. Починаючи з жовтня 2017р. і до теперішнього часу, боржник добровільно перераховує на банківську картку стягувачки кошти на утримання дітей. Однак, 19.06.2020 боржник отримав повідомлення вих.№ 56299870 від 04.05.2020 про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників у якому зазначено суму заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку становить 101009.94 грн. (Сто одна тисяча дев`ять грн. 94 коп.) за період з 17.10.2017р. по 01.05.2020р.

Головним державним виконавцем Беланом І.В. застосовано для розрахунку заборгованості ч. 2 ст. 195 СК України, із змісту вбачається, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Так, заборгованость боржника зі сплати аліментів, головний державний виконавець Белан І.В. визначив (обчислив) виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме для Київської області з розрахунку, що середньомісячна заробітна плата становить понад 10 000 грн. Однак, боржник проживає у с. Шпитьки, винаймає житло поряд із тим, де проживають його діти, має непостійний заробіток, у власності немає нерухомого майна чи транспортних засобів, за професією столяр. На заробітну плату на рівні передньої по Київської області боржник об`єктивно не може розраховувати. На думку скаржника, обраний головним державним виконавцем механізм розрахунку заборгованості зі сплати аліментів на підставі судового наказу невірний. Заборгованість визначена без урахування фактично сплачених боржником коштів на користь стягувачки в добровільному порядку, оскільки на протязі 2018-2020 років боржник щомісяця перераховує на банківську картку стягувачки грошові кошти на дітей в середньому по 800 грн. Однак, сума заборгованості, очевидно, визначена без урахування сплачених коштів. За підсумком наявних чеків гр. ОСОБА_1 за весь минулий період по травень 2020 року включно, сплатив всього 22 100.00 грн. і при тому, що так і не має постійного заробітку, винаймає житло поряд із дітьми і бере участь у їх вихованні. Вважає, що обрахування суми заборгованості по сплаті аліментів повинно бути здійснене у розмірі 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку за минулий період з урахуванням фактично сплачених на утримання дітей коштів, що підтверджені квитанціями та, а тому в частині визначення суми заборгованості, дії головного державного виконавця Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Белана Ігоря Васильовича є неправомірними і такими, що порушують права боржника.

Просив суд, визнати неправомірними дії головного державного виконавця Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Белана Ігоря Васильовича, вчинені під час виконання судового наказу №369/11215/17 від 02.11.2017, що полягають у неправомірному застосуванні для визначення суми заборгованості за минулий період середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме для Київської області, замість встановленого законом мінімального гарантованого розміру аліментних виплат на одну дитину відповідного віку, а також не врахування фактично сплачених боржником коштів на утримання дітей в добровільному порядку та зобов`язати головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м Київ) Белана Ігоря Васильовича усунути порушення та здійснити перерахунок суми заборгованості з аліментів за минулий період.

В судове засідання 01.12.2020 скаржник та його представник не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав.

Представники заінтересованих осіб: головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Белан Ігор Васильович та ОСОБА_2 у судове засідання 01.12.2020 не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилали.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно із ст. 447 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, порушено їхні права чи свободи.

Ві дповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини по справі, суд вирішив задовольнити її, виходячи з наступного.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає виконавче провадження як завершальну стадію судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначений Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у Києво-Святошинському районному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №56299870, відкрите на виконання судового наказу №369/11215/17, виданого Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17.10.2017 і до досягнення дітьми повноліття.

04.05.2020 державним виконавцем Беланом І.В. при здійснені виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого документу по справі №369/11215/17, виданого 22.12.2017 року здійснено обчислення довідки-розрахунку заборгованості за сплати аліментів.

При обчисленні вказаного розрахунку заборгованості, державний виконавець застосував розмір середньомісячної заробітної плати штатних працівників Києво-Святошинського району, а саме, застосувавши данні головного управління статистики у Києво-Святошинському районі із застосуванням ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 195 Сімейного кодексу України. При цьому, у вказаній довідці-розрахунку зазначено, що заборгованість може бути перерахована за заявою сторін в разі надання квитанцій про сплату аліментів та довідок про доходи або отримання інформації про зміну або уточнення розміру середньомісячної заробітної плати за попередній період.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами.

Судом встановлено, та не оспорюється скаржником, що аліменти ним на користь стягувача сплачувалися несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим державним виконавцем в межах виконавчого провадження №56299870, обчислювався розмір заборгованості по аліментах, який було відображено в розрахунку від 04.05.2020.

Отже, суд приходить до висновку, що державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 , визначаючи розмір заборгованості за аліментами діяв в межах зазначених вище норм права та наданих йому повноважень щодо визначення суми заборгованості за аліментами, тому підстави для визнання таких дій неправомірними відсутні.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зі змісту скарги ОСОБА_1 , яка подана до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, та заявлених вимог вбачається, що боржник, як сторона виконавчого провадження, не оспорює право державного виконавця вчиняти дії, направлені на визначення розміру заборгованості за аліментами, але не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, проведеними державним виконавцем. Зокрема, не погоджується з розміром середньої заробітної плати для даної місцевості, виходячи з якого державним виконавцем здійснено відповідний розрахунок.

У відповідності до ч. 2ст. 195 СК України, заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Як вбачається з розрахунку державного виконавця, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами державним виконавцем обраховано виходячи з розміру середньомісячної номінальної заробітної плати штатних працівників Києво-Святошинського району, що в повній мірі узгоджується з нормами ч. 2 ст. 195 СК України.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюється, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

При визначенні терміну «дана місцевість» необхідно виходити з того, що розмір заборгованості по аліментах визначається виконавцем за місцем виконання рішення, тобто це місцевість, в якій проживає, перебуває, працює боржник або за місцезнаходженням його майна, та на яку поширюються функції органу державної виконавчої служби, що здійснює примусове виконання рішення про стягнення аліментів.

У відповідності до Закону України «Про державну статистику» розмір середньої заробітної плати працівника отримується в органах державної статистики.

Місцем проживання ОСОБА_1 є с. Шпитьки Києво-Святошинського району Київської області та місцем виконання судового рішення є територія Києво-Святошинського району Київської області.

Враховуючи ту обставин, що судове рішення знаходиться на примусовому виконанні в провадженні Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), суд приходить до висновку, що державним виконавцем обґрунтовано обраховано розмір заборгованості виходячи із розміру середньої заробітної плати одного штатного працівника Києво-Святошинському району.

Частиною першою та третьою ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Стаття 195 СК України встановлює порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Саме така позиція висловлена Верховним судом в постанові Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2018 року в справі № 2-191/2005, від 04 вересня 2019 року в справі № 399/343/17-ц.

Тому, суд приходить до висновку, що державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), визначаючи заборгованість за аліментами по виконавчому провадженню, діяв в межах зазначених вище норм права та наданих йому повноважень, тому підстави для визнання неправомірними його дій щодо визначення заборгованості за аліментами відсутні.

Оскільки спір щодо розміру заборгованості за аліментами підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, вимоги скарги ОСОБА_1 не підлягають вирішенню в порядку контролю за виконанням судових рішень, оскільки скаржник фактично просить суд втрутитися у право і обов`язок державного виконавця самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами, надані йому законом.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особі: головний державний виконавець Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Белан Ігор Васильович, ОСОБА_2 на дії державного виконавця та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Згідно пп.15.5 п.1 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України в новій редакції до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя: Т.В. Дубас