Провадження № 2/643/1310/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря судового засідання -Постульга О.Г. роглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання особами, що втратили право користування житловим приміщенням , суд,-

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 зі зняттям їх з реєстраційного обліку .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого згідно з розпорядженням від 22 жовтня 1993 року №21008, зареєстрованого у міському Центрі приватизації державного житлового фонду на праві спільної сумісної власності за реєстр. № 5-93-29179, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 17.08.1996 року, актовий запис про смерть №12981, зроблений Харківським міським відділом РАГС 17.08 1996 року). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черга за законом після смерті свого батька - ОСОБА_7 . Спадщину, яка відкрилась після смерті батька позивач прийняв фактично, постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час вікриття спадщини.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : позивач - ОСОБА_1 , ,його донька - ОСОБА_4 ,онук позивача - ОСОБА_8 , син позивача - ОСОБА_9 та відповідачі : колишня дружина - ОСОБА_2 та син позивача - ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, виїхала до Росії, її адреса позивачу не відома. До теперішнього часу відповідачі не знялися з реєстрації добровільно. Позивач вважає, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 , оскільки не проживають в квартирі тривалий час без поважних причин, залишили добровільно, позивач ніяким чином не чинив перешкоди їм в проживанні в спірній квартирі, належного відповідачам майна в квартирі немає. На даний час позивач бажає розпоряджатися і користуватися належною йому квартирою на свій розсуд , не має можливості сплачувати великі комунальні платежі та оформити , субсидію не має можливості, оскільки в квартирі зареєстровані відповідачі, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду.

Позивач в судове засідання не з`явився , свій позов підтримав, просив його задовольнити, справу розглядати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував .

Відповідачі в судове засідання не з`явились , про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

3-тя особа - ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась , надала до суду заяву про визнання позовних вимог ,просила слухати справу у її відсутність та задовольнити позовні вимоги .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Суд, вислухав позивача, представника позивача, свідків , дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи, дійшов висновку про таке.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого згідно з розпорядженням від 22 жовтня 1993 року №21008, зареєстрованого у міському Центрі приватизації державного житлового фонду на праві спільної сумісної власності за реєстр. № 5-93-29179, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за позивачем - ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 17.08.1996 року, актовий запис про смерть №12981, зроблений Харківським міським відділом РАГС 17.08 1996 року). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черга за законом після смерті свого батька - ОСОБА_7 . Спадщину, яка відкрилась після смерті батька позивач прийняв фактично, постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані : позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , онук позивача - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та відповідачі : колишня дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач ОСОБА_3 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року.

Відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, виїхала до Росії, її адреса позивачу не відома.

Факт не проживання відповідачів у спірному житлі підтверджується : актом від 20.10.2019 року , листом Московського ВП ГУНП в Харківській області від 05.11.2019 року вих .№ 230а-з/119-67/01 ,відповідно до якого , згідно наявних облікових даних щодо перешкоджання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві користування ними житлом за адресою: АДРЕСА_2 ,у період часу з 01.01.2018 року по 05.11.2019 року в Московський ВП ГУНП в Харківській області не надходила. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 3 79 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідності зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Реєстрація відповідачів у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 втратили право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , як особи, що не проживають без поважних причин строком більше шести місяців , що відповідно є підставою для зняття їх з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29,319,391, 405 ЦК України, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 3-тя особа: ОСОБА_4 про визнання особами, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Зняти ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційної інстанції , протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.