ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/1760/18 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/5845/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Бородіної Н.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського міського центру зайнятості, третя особа: Харківський центр професійно-технічної освіти державної служби зайнятості про визнання недійним правочину,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ХМЦЗ, третя особа: ХЦПТО ДСЗ, після змін якого прийнятих судом, просив визнати недійним договір №00009 про професійне навчання безробітного, укладений між позивачем та Харківським міським центром зайнятості.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 13.11.2017 між ним та відповідачем був підписаний спірний договір № 00009. У вказаному договорі позивачем власноручно було внесено доповнення до умов договору про те, що відповідач бере на себе зобов`язання направити позивача на проходження медичного огляду та виплачувати йому заробітну плату за виробничу практику. Відповідач погодився із внесеними позивачем доповненнями, однак після того як позивач почав проходити навчання відповідач повідомив його, що здійснені ним власноруч доповнення до договору є недійсними. Таким чином, погоджуючись з внесеними позивачем змінами, відповідач заздалегідь знав, що він не буде їх визнавати чим ввів позивача в оману, оскільки як би позивач знав, що відповідач не буде визнавати його доповнення він би цей договір не підписував. Однак коли йому видали направлення на навчання, позивач сприйняв це як згоду відповідача взяти на себе зобов`язання щодо направлення його на медичне обстеження перед початком виробничого навчання та практики. Тобто, відмова відповідача виконувати свої зобов`язання щодо направлення позивача на проходження медичного огляду перед початком навчання та практики, є визнанням відповідачем спірного договору № 00009 недійсним.

Відповідачем наданий відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечує у зв`язку з його необґрунтованістю, оскільки перед підписання договору позивач був ознайомлений з його змістом зокрема п. 5.1, згідно якого зміна умов договору допускається виключно за домовленістю сторін та повинна бути оформлена додатковою угодою. Крім того, вимога позивача щодо направлення його перед початком виробничого навчання та практики на медичне обстеження є необґрунтованою, оскільки не передбачена «Порядком професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних».

Третьою особою надані пояснення, що із позовною заявою не погоджується оскільки умовами договору не було передбачено направлення позивача на медичне обстеження перед початком навчання. Зміни та доповнення до договору повинні бути волевиявленням обох сторін, а не тільки позивача. Підстави для визнання договору недійсним відсутні оскільки відповідач виконував свої обов`язки за договором повністю.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач вважає, що рішення було ухвалене з порушеннями норм матеріального і процесуального права, є незаконним і необґрунтованим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не були взяті до уваги письмові докази, які знаходяться в матеріалах справи, не надана оцінка обставинам укладання договору № 00009 про професійне навчання безробітного та не надана юридична оцінка підписаного 13 листопада 2017 року договору.

Вказав, що він погодився навчатися за професією швачка, але із певними обмеженнями, за умови, що ХМЦЗ бере на себе обов`язок направити його на проходження медичного огляду напередодні проходження професійно-практичної підготовки, яка включає виробниче навчання у навчальних майстернях та на виробництві і виробничу практику; виплачувати йому заробітну плату за проходження виробничої практики.

Зазначив, що суд тільки вказав у рішенні про те, що договір № 00009 датований 10.11.2017, що змінює відображення подій підписання договору. Суд зазначив, що факт підписання договору 13.11.2017 та здійснення власноручних дописів не заперечувалося.

Послався на те, що судом не надана належна юридична оцінка акту, складеному заступником директора начальником відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ, заступником начальника відділу організації працевлаштування населення ХМЦЗ, заступником начальника юридичного відділу ХМЦЗ 13 листопада 2017 року, в якому останні визнали договір № 00009 пошкодженим.

Вважає незаконним посиланням суду на п. 5.1. договору, оскільки цей пункт договору не може застосовуватися до моменту його підписання, адже він вносив доповнення до договору на підставі ч. 1 ст. 627 ЦК України. Відповідач не надав суду доказів, і суд у своєму рішенні не посилається на докази того, що доповнення у договір він зробив після його підписання. В залі судового засідання представник відповідача повідомила суд, що він підписав договір, а потім вніс в нього зміни. Ці свідчення є надуманими, так як директор центру зайнятості у своєму кабінеті підписав договір і надав йому можливість внести до нього доповнення поза свого кабінету, так як він мав у цей час знаходитися на селекторній нараді.

Вказав, що необхідність проходження медичного огляду передбачена в Інструкції з охорони праці № ОП-19 для швачок і кравців, затвердженої наказом директора ХЦПТО ДСЗ від 03 березня 2016 року № 11-0 (а. с. 120).

Зазначив, що посилання представника відповідача на те, що вони керувалися медичною довідкою № 086/о не є достатнім для визнання відмови відповідача виконувати умови договору в частині направлення його на проходження медичного огляду. Довідка № 086/о є одною із передумов направлення його на навчання.

Зауважив, що директор Харківського міського центру зайнятості, першим підписавши договір, і надавши йому можливість внести до нього доповнення, навмисно ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

Послався на те, що 27.11.2017 він звернувся до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ХМЦЗ, третя особа ХЦПТО ДСЗ про розірвання договору, справа № 640/18623/17. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 позовну заяву залишено без розгляду з причини дворазової неявки до суду. Тому, твердження відповідача, що він не звертався з пропозицією розірвати договір є недостовірною. Натомість, відповідач отримавши його позов міг його визнати і розірвати договір.

У відзиві на апеляційну скаргу ХМЦЗ просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, проти апеляційної скарги заперечує в повному обсязі, вважає її необґрунтованою та безпідставною.

При цьому вказав, що порядок направлення безробітних на професійне навчання регламентується ст. 35 Закону України «Про зайнятість населення» та «Порядком професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних», затверджений спільним наказом Мінсоцполітики України, МОН України від 31.05.2013 № 318/655 (далі Порядок №318/655).

Згідно з п. 2.2 Порядку № 318/655, якщо зареєстрований безробітний виявляє бажання пройти професійне навчання відповідно до результатів наданих послуг з професійної орієнтації, центр зайнятості за місцем реєстрації особи як безробітної укладає з ним договір та видає йому направлення на професійне навчання до навчального закладу за формою, наведеною в додатку І до цього Порядку.

В той же час відповідно до п. 2.3 зазначеного Порядку центр зайнятості для проходження професійного навчання направляє безробітного до закладів охорони здоров`я для проходження попереднього медичного, психіатричного та наркологічного оглядів, якщо правила прийому до професійно-технічних і вищих навчальних закладів вимагають надання відповідної довідки. Відповідно до п. 3 Правил прийому до ХЦПТО ДСЗ, затверджених директором ХЦПТО ДСЗ від 03.01.2017, безробітні надають медичну довідку за формою 086/о. За направленням Харківського МЦЗ ОСОБА_1 отримано довідку закладу охорони здоров`я за формою 086/о від 25.08.2017, де зазначено, що позивач придатний до навчання.

Вважає, що вимога позивача щодо направлення його ХМЦЗ на медичне обстеження перед початком виробничого навчання та практики є необґрунтованою, оскільки Порядком № 318/655 це не передбачено.

Зазначив, що після підписання спірного договору, позивач покинув кабінет директора та власноруч у односторонньому порядку вніс зміни в вищезазначений примірник Договору без узгодження з іншою стороною, що є порушенням вимог п. 5.1. Договору, про що складено відповідний акт.

Зауважив, що посадовими особами ХМЦЗ було роз`яснено ОСОБА_1 , що зміни відповідно до Договору не можуть бути внесені в односторонньому порядку без погодження з іншою стороною.

Вказав, що ОСОБА_1 до ХМЦЗ направлено заяву від 14.11.2017, в якій він просить відповідача офіційно підтвердити, що Харківський міський центр зайнятості буде повністю виконувати умови договору (дописані їм власноручно) в частині виплати заробітної плати за проходження виробничої практики і направленні його на медичний огляд перед її початком.

Послався на те, що на зазначену вище заяву ХМЦЗ надано відповідь від 28.11.2017 № С-52-25, де зазначено, що Договір про професійне навчання безробітного №00009 від 10.11.2017 підписаний без урахування змін, внесених позивачем з порушеннями п 5.1 Договору. Позивача проінформовано, що у разі незгоди з прийнятим рішенням, він має право його оскарження у порядку і терміни, передбачені чинним законодавством України.

Вважає, що той факт, що позивач не звернувся до ХМЦЗ з пропозицією укласти додаткову угоду, приступив до навчання свідчить про те, що в момент укладання правочину волевиявлення ОСОБА_1 було вільним і відповідало його внутрішній волі, а також укладення договору було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зауважив, що оригінал спірного договору надавався для огляду відповідачам в судовому засіданні суду першої інстанції. Будь-яких доказів, того що при укладенні договору про навчання волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, що у них не було цивільної дієздатності та правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суду не надано.

Вказав, що вимоги ОСОБА_1 , викладені у позовній заяві до ХМЦЗ, вже були предметом розгляду Київського районного суду м. Харкова та Харківського апеляційного суду по справі № 640/2161/18. Так, Харківським апеляційним судом винесено постанову по цивільній справі №640/2161/18 від 07.12.2018, якою апеляційну скаргу за позовом ОСОБА_1 про поновленні на навчанні та визнання невиконання ХМЦЗ умов договору про професійне навчання безробітного № 00009 від 10.11.2017 незаконними, залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року залишено без змін. Ухвалою Верховного суду України від 28.01.2019 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 . Судами по вищезазначеній справі зроблено висновок, що ОСОБА_1 власноруч були внесені зміни в Договорі без узгодження з іншою стороною та без дотримання порядку внесення змін, а також , що позивачем по справі не надано жодних доказів які б підтверджували, що дописані ним власноруч вимоги в договорі є дійсними.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, представників учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та розглянутого судом позову, та вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилом ч. 1 ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.09.2016 позивач звернувся із заявою про сприяння у працевлаштуванні до ХМЦЗ, де був зареєстрований, як такий що шукає роботу, з відкриттям персональної картки № НОМЕР_1 .

Наказом директора від 27.09.2016 позивачу наданий статус безробітного з 27.09.2016 та відповідно до п.п. 2,4 ст. 22, п.2 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п. 2.7., 2.9. «Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена виплата допомоги по безробіттю з 04.10.2016 по 28.09.2017. Зазначені обставини встановлені рішення Київського районного суду м. Харкова та постановою Харківського апеляційного суду по справі № 640/2161/18 та сторонами не оспорюються.

Між ХМЦЗ та позивачем було укладено договір №00009 датований 10.11.2017, відповідно до якого центр направляє безробітного ОСОБА_1 в ХЦПТО ДСЗна професійне навчання за професією «Швачка» для проходження повного курсу професійної підготовки відповідно до робочого навчального плану та робочих навчальних програм зі строком навчання 752 год. з 13.11.2017 по 11.04.2018.

Наказом від 14.11.2017 ХЦПТО ДСЗза № №283-3-СНН позивача було зараховано з 14.11.2017 року в якості слухача групи 59-ХЦ/17.

Згідно акту від 13.11.2017 за підписами заступника директора-начальником відділу організації працевлаштування населення, заступника начальника відділу організації працевлаштування населення та заступника начальника юридичного відділу 13.11.2017 після підписання договору між ОСОБА_1 та ХМЦЗ, щодо направлення на навчання останнього, ОСОБА_1 покинув кабінет директора та у холі здійснив внесення особистих записів у примірник договору, на зауваження не реагував, після чого залишив договір та покинув приміщення ХМЦЗ.

У вказаному договорі містяться написані власноручно додаткові вимоги позивача, та однією з умов є направлення безробітного для проходження медичного огляду перед проходженням ним професійно-практичної підготовки.

Факт підписання позивачем договору 13.11.2017 та здійснення ним власноручних дописів останнім не заперечується.

Згідно з п. 5.1 вказаного договору зміна умов договору допускається виключно за домовленістю сторін та повинна бути оформлена додатковою угодою, що є невід`ємною частиною цього договору.

Доказів звернення позивача до центру зайнятості з пропозицією укласти додаткову угоду та її укладання суду не надано.

Оспорюваний договір вчинений у письмовій формі, підписаний обома сторонами та скріплений печаткою центру зайнятості. Від центру зайнятості договір підписаний директором ОСОБА_2 , який за даними ЄДРПОУ які міститься у загальному доступі, є керівником центу та може вчиняти дії від імені юридичної особи.

Після укладання договору, позивач був наказом від 14.11.2017 ХЦПТО ДСЗза № №283-3-СНН зарахований на професійне навчання в якості слухача групи 59-ХЦ/17 та відвідував деякі заняття.

Наказом ХЦПТО ДСЗ№ 59-В-СНН від 08.02.2018 ОСОБА_1 08.02.2018 було відраховано з числа слухачів групи 59-ХЦ/17 професійно-технічного навчання за професією «Швачка» за невиконання вимог навчального плану та навчальних програм.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що будь-яких доказів, того що при укладенні договору про навчання волевиявлення сторін не було вільним та не відповідало їх внутрішній волі, що у них не було цивільної дієздатності та правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, суду не надано.

Обставин, які б свідчили, що укладений договір про навчання суперечить положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства позивачем не наведено ні в позові, ні під час судового розгляду.

Не виконання, за позицією позивача, однієї із умов договору, не є підставою для визнання договору про навчання недійсним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного Кодексу України, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про зайнятість населення» держава гарантує у сфері зайнятості: 1) вільне обрання місця застосування праці та виду діяльності, вільний вибір або зміну професії; 2) одержання заробітної плати (винагороди) відповідно до законодавства; 3) професійну орієнтацію з метою самовизначення та реалізації здатності особи до праці; 4) професійне навчання відповідно до здібностей та з урахуванням потреб ринку праці; 5) підтвердження результатів неформального професійного навчання осіб за робітничими професіями; 6) безоплатне сприяння у працевлаштуванні, обранні підходящої роботи та одержанні інформації про ситуацію на ринку праці та перспективи його розвитку; 7) соціальний захист у разі настання безробіття; 8) захист від дискримінації у сфері зайнятості, необґрунтованої відмови у найманні на роботу і незаконного звільнення; 9) додаткове сприяння у працевлаштуванні окремих категорій громадян.

Відповідно до ч. 3 ст. 46 Закону України «Про зайнятість населення» у разі коли неможливо надати безробітному роботу за професією протягом шести місяців з дня перебування на обліку в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, йому пропонується підходяща робота з урахуванням здібностей, стану здоров`я і професійного досвіду, доступних для нього видів навчання та потреби ринку праці.

Кожен має право на професійне навчання, яке реалізується шляхом первинної професійної підготовки, перепідготовки, спеціалізації і підвищення кваліфікації, стажування у професійно-технічних, вищих навчальних закладах та закладах післядипломної освіти, безпосередньо на робочих місцях на виробництві чи у сфері послуг з метою здобуття особою відповідної кваліфікації або приведення її рівня у відповідність із вимогами сучасного виробництва та сфери послуг (ст.8 Закону).

Професійне навчання набуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок особою відповідно до її покликання і здібностей, що забезпечує відповідний рівень професійної кваліфікації для професійної діяльності та конкурентоспроможності на ринку праці (ч. 1 ст. 34 Закону).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 35 Закону, професійне навчання зареєстрованих безробітних професійна підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації, спрямовані на здобуття та удосконалення професійних знань, умінь та навичок, підвищення конкурентоспроможності на ринку праці, що здійснюються за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Порядок професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації зареєстрованих безробітних затверджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, разом з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки, молоді та спорту та за погодженням з репрезентативними всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців відповідно до законодавства про соціальний діалог.

Професійне навчання зареєстрованих безробітних організовується територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на замовлення роботодавця або для самозайнятості, провадження підприємницької діяльності з урахуванням побажань безробітних і здійснюється у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Для підвищення конкурентоспроможності безробітних на ринку праці, сприяння їх самозайнятості територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, організовують професійне навчання за укрупненими (інтегрованими) робітничими професіями та іншими професіями, що користуються попитом на ринку праці.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 230 ЦК України та роз`ясненнях які містяться у постанові Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак позивачі вказаних обставин не довів. Також згідно роз`яснень зазначеної Постанови Пленуму помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Нормою ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 травня 2018 року у справі № 640/2161/18, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2018 року, було встановлено, що у договорі від 10.11.2017 за № 00009 містяться написані власноручно додаткові вимоги позивача, та однією з умов є направлення безробітного для проходження медичного огляду перед проходженням ним професійно-практичної підготовки. Відповідно п. 5.1 вказаного договору, зміна умов договору допускається виключно за домовленістю сторін та повинна бути оформлена додатковою угодою, що є невід`ємною частиною договору. Матеріали справи не містять даних про укладання додаткової угоди між сторонами.

У справі, що наразі перебуває у провадженні апеляційного суду, також відсутні докази укладання додаткової угоди між сторонами.

Позивач в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав суду доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України, що він звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду.

Посилання позивача на те, що зміни до договору були внесені ним у присутності директора ХМЦЗ спростовуються актом від 13.11.2017 за підписами заступника директора-начальником відділу організації працевлаштування населення, заступника начальника відділу організації працевлаштування населення та заступника начальника юридичного відділу про те, що 13.11.2017 після підписання договору між ОСОБА_1 та ХМЦЗ, щодо направлення на навчання останнього, ОСОБА_1 покинув кабінет директора та у холі здійснив внесення особистих записів у примірник договору, на зауваження не реагував, після чого залишив договір та покинув приміщення ХМЦЗ.

Також, не мають правового значення розбіжності у даті договору та даті його фактичного підписання, оскільки станом на 13.11.2017 позивач не висловив своєї незгоди у його датуванні.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Так, позивачем не було доведено наявності факту обману при підписанні спірної угоди, а також умислу другої сторони на вчинення таких дій.

У статті 634 ЦК України зазначено про договір приєднання:

1. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

2. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

3. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

З наведених обставин вбачається, що спірний договір є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Тому позивач, який добровільно уклав спірний договір, у даному випадку має право згідно до згаданої норми ст. 634 ЦК України лише на його зміну або розірвання, з приводу чого він не позбавлений права звернутися до суду із відповідним позовом.

Суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України належним чином оцінив наявні у справі докази, навів мотиви відхилення або врахування кожного доказу, доводами скарги не спростовуються висновки суду першої інстанції, які відповідають нормам матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.