Справа № 629/4750/20
Провадження № 8/629/5/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 року суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2008 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі №2-52/2008 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської Ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської Ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

13.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2008 року у справі №2-52/2008, яке після оскарження до вищих інстанцій, набрало законної сили 25.06.2008 року, посилаючись на те, що про існування рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради депутатів трудящих Харківської області УРСР №6/8 від 30.01.1974 року, яке як на його думку визнає вказані у рішенні суду розрахунки розміру земельних ділянок недійсними, йому не могло бути відомо під час ухвалення рішення суду 08.04.2008 року та стало відомо лише після звернення в 2020 році до Архівного відділу Лозівської міської ради Харківської області.

Згідно ч.2 ст.423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Відповідно до ч.2 ст.424 ЦПК України, з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подана: 1) з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, - не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили; 2) з підстав, визначених пунктами 2-3 частини другої та частиною третьою статті 423 цього Кодексу, - не пізніше десяти років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

Частиною 3 статті 424 ЦПК України передбачено, що строки, визначені в частині другій цієї статті, не можуть бути поновлені.

Таким чином, трирічний та десятирічний строки на подачу заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, наведені в ч.2 ст.424 ЦПК України, являють собою строк реалізації стороною права на можливість втручання в остаточне судове рішення з метою виправлення допущеної помилки, а тому за своєю правовою природою встановлений даною нормою строк є присічним і не може бути відновлений, незалежно від причин його пропуску.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення суду від 08.04.2008 року у справі №2-52/2008, яке набрало законної сили 25.06.2008 року, за нововиявленими обставинами 13.10.2020 року, тобто більше ніж десять років, після набрання вказаним рішенням суду законної сили.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» передбачено, що наслідком пропущення присічного строку є відмова у відкритті провадження, у зв`язку з нововиявленими обставинами, незалежно від поважності пропуску цього строку.

З практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух, доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круїз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом тому, що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулюванню з боку держави.

Крім цього, в п.40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» вказано, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

Враховуючи, що після набрання рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2008 року законної сили, пройшло більше десяти років, суд вважає, що заявником ОСОБА_1 пропущено відповідний строк звернення до суду, який у відповідності до положень ч.3 ст.424 ЦПК України, поновленню не підлягає, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_7 про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2008 року у справі №2-52/2008.

Керуючись ст.423,424 ЦПК України, п.13 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», суд -

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 08.04.2008 року, у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільній справі №2-52/2008 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської Ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської Ради Харківської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про поновлення порушеного права та стягнення моральної шкоди.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.А.Ткаченко