Провадження №2/522/6907/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м.Одеса

Приморський районний суд м.Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 03.11.2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а самеквартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначено, що вона є власником 213/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., зареєстровано в реєстрі за №251. У вказаній квартирі зареєстрований, але не проживає син позивачки, ОСОБА_2 . Позивачка посилалась на те, що реєстрація відповідача у квартирі позбавляє її як власника спірного житла можливості вільно розпоряджатись майном. Через наявність реєстрації відповідача, вона вимушена сплачувати більші платежі за комунальні послуги, з рахунку на всіх зареєстрованих за зазначеною адресою, відповідач, в свою чергу, комунальні послуги не сплачує, так як в квартирі не проживає, у зв`язку з чим позивачка змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін із призначенням судового засідання на 11.12.2020 року.

У судове засідання призначене на 11.12.2020 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивача адвокат Трусов А.С. надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю сторони позивача.

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, на адресу суду поштою 23.11.2020 року надійшла заява, в якій ОСОБА_2 зазначив, що за адресою: АДРЕСА_2 не проживає з липня 2017 року у зв`язку з його проживанням за кордоном в Італії. Також, в заяві зазначив, що він позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, справу просив розглядати за його відсутністю.

Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 16.12.2020 року.

Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею 213/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 13.03.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Диким С.П., зареєстровано в реєстрі за №251 (а.с.14-15), що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.16).

На теперішній час у квартирі зареєстрований син позивачки відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с.18), який в квартирі не проживає з липня 2017 року, у зв`язку з його проживанням за кордоном в Італії, що підтверджується заявою ОСОБА_2 , яка надійшла на адресу суду та реєстрована 23.11.2020 року (а.с.16-17), однак його реєстрація чинить позивачу перешкоди в розпорядженні власним майном на свій розсуд, крім того призводить до додаткових витрат за комунальні послуги.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №595/1271/16-ц (провадження № 61-18966св18), у разі припинення права власності на будинок, втрачається й право користування жилим приміщенням у членів сім`ї колишнього власника.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно положень ст.6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад двох років.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення частково позову ОСОБА_1 щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 є власницею лише 213/1000 частин квартири АДРЕСА_1 , а не усій квартири.

Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування 213/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.

Керуючись ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст.4, 12, 19, 76-81, 89, ч.2 ст. 247, ч.4 ст. 223, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 353-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; проживає за адресою: АДРЕСА_3 ) про визнання особи таким, що втратив право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме 213/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 16 грудня 2020 року.

Суддя: Домусчі Л.В.