Справа № 637/138/20
РІШЕННЯ

Іменем України

09 квітня 2020 року селище Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Стеганцова С.М.,

за участю секретаря - Реуцької Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, -

встановив:

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним.

В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05.09.2016 року по справі № 637/811/16-ц позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №б/н від 08.08.2007 року задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № б/н від 08.08.2007 у розмірі 10 833,99 грн.

Як зазначене позивачем, вищезазначене рішення отримане ним лише в 2018 році, про що здійснено його підпис відповідному журналі в канцелярії Шевченківського районного суду Харківської області.

Позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме порушено істотні умови договору, відповідач не надав позивачу необхідну, достовірну та своєчасну інформацію за кредитом, не ознайомив з умовами договору (оскільки позивач його не підписував, не погоджував та не отримував), істотні умови договору визначено без його участі і відома (тобто, без свідомого його волевиявлення), він не отримав жодного документу, що стосується виникнення та реалізації спірних правовідносин, був позбавлений права вільно розпоряджатися своїми правами, передбаченими Конституцією України, Цивільним кодексом України та іншими законами, зокрема, щодо укладення такого договору, його виконання та/або розірвання.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 08.08.2007 року, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, виду виданої кредитної картки та її номеру, ознайомлення з умовами обслуговування і кредитування.

Умови оспорюваного договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують ряд приписів законодавства.

Зміст кредитного договору суперечить ч.1 ст.215, ч.1, 3 ст.203, 207, 626,628, 1054 Цивільного кодексу України та іншому законодавству, зокрема ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є підстави для визнання укладеного кредитного договору недійсним в цілому.

Позивач вважає, що банк навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені законами України вимоги, що визначені законом як істотні та є необхідними для укладення і реалізації даного виду договорів.

Наведені вище обставини свідчать про не укладання позивачем кредитного договору.

Аналогічних висновків дійшов Верховний суд під час розгляду справи №364/737/17 (провадження № 61-2022св18) у постанові від 14 червня 2018 року.

Враховуючи, що станом на 08.08.2007 року він не мав дійсного паспорту, який міг бути підставою для укладення цивільно-правових угод, а банком навмисно не тотримав приписів НБУ для укладення та реалізації даного виду договорів. Умови договору не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін договору на шкоду споживача, і є несправедливими, порушують ряд приписів законодавства, а тому є підстави для визнання договору від 08.08.2007 недійсним в цілому.

В судове засідання позивач не з`явився, представник позивача за довіреністю ОСОБА_3 О. в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, визнати недійним кредитний договір № б/н від 08.08.2017 року, укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

В судове засідання представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 не з`явився, надав письмові пояснення від 15.03.2020 року, в яких просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, так як заборгованість за договором на який посилається позивач стягнута за рішенням суду ще 05.09.2016 року (а.с.26).

При цьому, представник відповідача посилався на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.08.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 500,00 грн. у вигляді, встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом: у заяві.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 Ц.К України, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 30.06.2016 року має заборгованість 10 833,99 грн., яка складається з наступного: 5869,79 грн. - заборгованість за кредитом; 3610,20 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 600,00 грн., - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 «Умов та правил надання банківських послуг»: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 504,00 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року по справі №637/811/16-ц позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволений, з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором, чим фактично було підтверджено дійсність оспорюваного договору, рішення суду набрало законної сили.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року по справі № 637/811/16-ц заяву про перегляд заочного рішення, подану ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Таким чином, як вважає представник відповідача, за наявності зазначеного судового рішення, яке відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи, у суду немає можливості визнавати цей ж самий договір недійсним.

Аналогічна думка висловлена в постанові ВСУ від 13.09.2017 та правовій позиції у справі №6-1414цс 17.

Також, представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності, в зв`язку з чим, в задоволенні позову просив відмовити, як в заявленому безпідставно.

2.Процесуальні дії, заяви, клопотання.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначене підготовче судове засідання з повідомленням сторін.

Позивачем разом з позовною заявою подане клопотання про витребування у ПАТ КБ «Приватбанк» кредитного договору №б/н від 08.08.2007 року.

Цією ж ухвалою суду клопотання позивача задоволено, витребувано у відповідача завірену копію кредитного договору № б/н від 08.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк».

16.03.2020 року від відповідача надійшли письмові пояснення від 15.03.2020 року, в яких останній просив в позові відмовити та проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.25).

3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши позивача, перевіривши доводи відповідача, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 08.08.2007 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», як банком, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладений кредитний договір б/н від 08.08.2007 року, згідно умов якого громадянин ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року по справі №637/811/16-ц по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за договором від 08.08.2007 року у розмірі 10 833,99 грн.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 08.08.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 7-12).

Також встановлено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», в зв`язку з чим змінено найменування позивача на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», про що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». 17.09.2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРГЮУ: 8006727) (а.с. 15-17).

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року по справі №637/811/16-ц за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення Шевченківського районного суду Харківської області №637/811/16-ц від 05.09.2016 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості за договором від 08.08.2007 року у розмірі 10 833,99 грн. заяву про перегляд заочного рішення, подану ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

4.Мотивована оцінка аргументів сторін.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує позов тим, що банком при укладенні між ним та відповідачем по справі кредитного договору б/н від 08.08.2007 року порушено права позивача, як споживача банківських послуг, які підлягають захисту в судовому порядку.

Позивач вважає, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме порушено істотні умови договору, відповідач не надав позивачу необхідну, достовірну та своєчасну інформацію за кредитом, не ознайомив з умовами договору був позбавлений права вільно розпоряджатися своїми правами.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку від 08.08.2007 року, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, виду виданої кредитної картки та її номеру, ознайомлення з умовами обслуговування і кредитування.

Зміст кредитного договору суперечить ч.1 ст.215, ч.1, 3 ст.203, 207, 626,628, 1054 Цивільного кодексу України та іншому законодавству, зокрема ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є підстави для визнання укладеного кредитного договору недійсним в цілому.

Наведені вище обставини як зазначає представник позивача свідчать про не укладання позивачем кредитного договору у передбачених законом порядку та формі, внаслідок чого між ним та відповідачем не виникли кредитні правовідносини, а анкета-заява, при відсутності мого волевиявлення на отримання кредиту, не може бути підтвердженням про укладення кредитного договору.

Станом на 08.08.2007 року він не мав дійсного паспорту, який міг бути підставою для укладення цивільно-правових угод, а ПАТ КБ «Приватбанк» навмисно не дотримано діючого законодавства України та приписів НБУ, а тому є підстави для визнання договору від 08.08.2007 недійсним в цілому.

Відповідач проти позову заперечував, обґрунтувавши свою позицію тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 08.08.2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 8 500,00 грн. у вигляді, встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом: у заяві.

АТ КБ "ПРИВАТБАНК" свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі. ОСОБА_1 не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, та діючого законодавства України, ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 5 вересня 2016 року по справі №637/811/16-ц позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволений, з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором, чим фактично було підтверджено дійсність оспорюваного договору, рішення суду набрало законної сили.

Крім того, ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року по справі № 637/811/16-ц заяву про перегляд заочного рішення, подану ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Також, представник відповідача просить суд застосувати строки позовної давності, в зв`язку з чим, в задоволенні позову просив відмовити, як в заявленому безпідставно.

.

5.Чи були і ким порушені права, за захистом яких мало місце звернення до суду.

З вищенаведеного і доказів, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що порушень прав позивача зі сторони відповідача не вбачається.

Між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» укладений кредитний договір, як підстава для виникнення зобов`язань у банка щодо надання позичальнику кредитних коштів у встановленому умовами договору розмірі та строки, так і як зобов`язань відповідача щодо повернення кредитних коштів у встановленому договором розмірі та строки.

Факт дійсності кредитного договору підтверджено рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2016 року (справа №637/811/16-ц) за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Вказаний кредитний договір був підписаний сторонами, справжність підпису не спростовано та не заперечувалося ані позивачем ОСОБА_1 ані представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Позивач не заперечував, що дійсно підписав спірний договір та протягом тривалого часу сплачував платежі,

Доказів того, що після підписання договору та отримання кредитних коштів позивач звертався з заявами до банку про надання додаткової інформації або роз`яснення певних положень договору позивачем представником позивача суду не надано.

Також позивач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів, що передбачено Законом України «Про захист прав споживачів», відкликати свою згоду на укладення кредитного договору без пояснення причини, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що свідчить про те, що він був згоден з умовами кредитного договору.

Вищезазначене підтверджує, що умисел позивача був реально спрямований на отримання банківського кредиту і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів.

Таким чином, доводи позивача, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, бо матеріали справи не містять доказів того, на що посилається позивач, як на підставу свого позову тому, суд їх не приймає до уваги.

Позивачем зазначено, що з 02.04.1999 року до 24.02.2018 року в його паспорті не була вклеєна фотографія у 45 років, тому його паспорт був недійсний.

Посилання позивача на вищезазначений факт, як факт відсутності у позивача повного обсягу цивільної дієздатності є безпідставним.

Відповідно до ч.1, 2 ст.30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до наданих суду доказів обсяг цивільної дієздатності позивача у встановленому діючим законодавство України порядку не був обмежений, позивач на момент укладення кредитного договору знав про відсутність вклеєної в його паспорті та не повідомив банк про наявність цього факту, що також свідчить про реально спрямований умисел позивача на отримання банківського кредиту і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів.

Крім того, представником відповідача надано до суду копію ухвали Шевченківського районного суду Харківської області від 27 липня 2018 року по справі №637/811/16-ц за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку подачі заяви про перегляд заочного рішення, скасування заочного рішення Шевченківського районного суду Харківської області №637/811/16-ц від 05.09.2016 року по цивільній справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

При цьому, ОСОБА_1 посилався на неналежне повідомлення його судом про місце та час розгляду справи, внаслідок чого був позбавлений можливості надати докази, які мають значення для вирішення справи, та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою судді від 19.06.2018 року вищезазначена заява залишена без руху, а заявнику надано строк для усунення недоліків та направлено копію відповідної ухвали для виконання. Згідно зворотному поштовому повідомленню копія ухвали про залишення заяви без руху отримана заявником 21.06.2018 року але на момент постановлення вищезазначеної ухвали (27 липня 2018 року) недоліки поданої заяви не усунуті. В зв`язку з чим, заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення визнано неподаною.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному, таким правом ОСОБА_1 не скористався.

Фактично, подання вищевказаної позовної про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, ОСОБА_1 є завуальована спроба перегляду рішення суду, яким з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 833,99 грн.

В даний час рішення суду знаходиться на виконанні відповідно до постанови виконавчого провадження від 22.09.2017 року і по даній постанові залишок боргу за рішенням суду на 01.11.2019 року складає 3 895 гривень (а.с.41-42).

6.Норми права, що регулюють спірні правовідносини та мотиви їх застосування.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При укладенні спірного кредитного договору від 08.08.2007 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов. Так, підписавши договір, позивач засвідчив, що він погодився з його умовами. Крім того, ОСОБА_1 частково виконав обов`язки, покладені на нього даним договором, та своєї згоди на укладення договору не відкликав.

Отже, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного кредитного договору в цілому недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 230 ЦК України- як укладених унаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договорів, оскільки ці норми є самостійними підставами визнання договорів недійсними, а позивач не довів введення його в оману під час укладення договору, оскільки перед їх підписанням він мав можливість ознайомитися з текстами та умовами договору та власноручно їх підписав.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав задля задоволення позовних вимог по суті позову а не на підставі строку позовної давності.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше -регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Строк позовної давності застосовується лише до обґрунтованих позовних вимог.

7.Судові витрати.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови у задоволенні позову на позивача. Тому, враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, відшкодування судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 274 ЦПК України, ст.ст. 638, 639, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду, або через Шевченківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 15.04.2020 року.

Суддя

Шевченківського районного суду

Харківської області С.М. Стеганцов