Справа № 182/3781/20
Провадження № 2/0182/1984/2020
24.12.2020 м. Нікополь
Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляції за весь період заборгованості, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляції за весь період заборгованості.
Свої вимоги мотивує тим, що 25 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. та, відповідно до якого, відповідачка отримала в борг грошові кошти в сумі 20 000 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення до 25 липня 2015 року (пункти 2, 4, 9 договору). По закінченні зазначеного строку відповідач суми позики не повернула, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення боргу. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі № 336/8543/15-ц з ОСОБА_2 на його користь було стягнуто заборгованість за договором позики від 25 червня 2015 року у загальному розмірі 20 193 грн. (двадцять тисяч сто дев`яносто три грн.) 97 коп. та 487 грн. 20 грн. судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили 02 лютого 2016 року. Тобто, фактично вищевказаним заочним рішенням встановлено той факт, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти у сумі 20 193 грн. 97 коп., а тому не підлягають доказуванню факти при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. На виконання зазначеного вище рішення суду Шевченківський районний суд м.Запоріжжя видав виконавчий лист від 08 лютого 2016 року. Зазначений виконавчий документ було пред`явлено до виконання. Постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 червня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання. При цьому, відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, станом на 02 липня 2020 року заочне рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі № 336/8543/15-ц залишається невиконаним, а саме: на виконання вказаного рішення суду не сплачено суму заборгованості в розмірі 20 193 грн. 97 коп. За змістом ст.524 ЦК України, грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошовій одиниці України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Грошове зобов`язання відповідача виникає з договору позики від 25 червня 2015 року, а також із заочного рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі, яким також встановлено зобов`язання відповідача сплатити грошовий борг, який виник через невиконання умов позики. Як на підставу своїх вимог, посилається на ч.2 ст.625 ЦК України, в якій зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. За таких умов, з підстав, викладених вище в актах законодавства України, вбачається, що пеня як штрафна санкція застосовується за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання, розмір якої визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами. Таким чином, вважає, що має законне право вимагати від відповідача сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми та неустойки у вигляді пені. За весь час прострочки виплати заборгованості у сумі 20 193,97 грн. з 02 лютого 2016 року (з дати набрання законної сили рішенням суду від 21 січня 2016 року) по 02 липня 2020 року сума боргу зросла на: інфляційне збільшення боргу і становить 9 532 грн. 49 коп.; 3 % річних, що становить 2 676 грн. 00 коп.; розмір пені становить 27 524 грн. 65 коп. Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь інфляційне збільшення боргу на загальну суму 9 532 грн. 49 коп. (дев`ять тисяч п`ятсот тридцять дві грн.) 49 коп.; 3 % річних на загальну суму 2 676 грн. 00 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят шість грн.) 00 коп.; пеню на загальну суму 27 524 грн. 65 коп. (двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять чотири грн.) 65 коп.
Згідно із вимогами ч.6 ст.187 ЦПК України, суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача. До суду 06 серпня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, відповідно до якої ОСОБА_3 за адресою, зазначеною позивачем: АДРЕСА_1 зареєстрованою не значиться (а.с.19).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року дану позовну заяву було залишено без руху для уточнення місця проживання та перебування відповідача по справі (а.с.20-21).
18 серпня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків на виконання вищевказаної ухвали суду (а.с.24).
Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 вересня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.34-35).
Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Відповідач ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву не скористалася. Конверт, який був направлений за адресою останнього відомого її місця проживання, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.50). Крім того, відповідачка повідомлялася про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади» (а.с.36).
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, та визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як встановлено судом, 25 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. та, відповідно до якого, відповідачка отримала в борг грошові кошти в сумі 20 000 грн. 00 коп. з кінцевим строком повернення до 25 липня 2015 року (пункти 2, 4, 9 договору) (а.с.5). Заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року у справі № 336/8543/15-ц з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за договором позики від 25 червня 2015 року у загальному розмірі 20 193 грн. (двадцять тисяч сто дев`яносто три грн.) 97 коп. та 487 грн. 20 грн. судових витрат (а.с.6-7). На виконання зазначеного вище рішення суду Шевченківський районний суд м.Запоріжжя видав виконавчий лист від 08 лютого 2016 року, який позивачем було пред`явлено до виконання (а.с.8). Постановою державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 25 червня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання (а.с.9).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору позики проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав, звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2016 року був задоволений та з відповідачки на користь позивача було стягнуто заборгованість у розмірі 20 193 грн. (двадцять тисяч сто дев`яносто три грн.) 97 коп. та 487 грн. 20 грн. судових витрат (а.с.6-7). При цьому, 07 липня 2020 року ОСОБА_1 , звернувшись до суду з позовом, в обґрунтування якого посилався на ст.ст.625, 549, 551 ЦК України, просив стягнути з відповідачки на його користь суму в розмірі 39 733 грн. 14 коп. Тобто, позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, послався на норми чинного законодавства, які до даних правовідносин не застосовуються, виходячи з наступного.
Відповідно до умов укладеного 25 червня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору позики, в ньому не містяться посилання щодо стягнення пені, інфляції за весь період заборгованості, зокрема, й сплати 3 % річних на загальну суму 2 676 грн. 00 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят шість грн.) 00 коп.; пені на загальну суму 27 524 грн. 65 коп. (двадцять сім тисяч п`ятсот двадцять чотири грн.) 65 коп. Тобто, в даному випадку, неможливо застосувати до вказаних правовідносин ст.625 ЦК України, оскільки обставини, які дослідженні судом, не містять домовленості сторін щодо пені, інфляції за весь період заборгованості, зокрема, й щодо сплати 3 % річних.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем документи, а саме: договір позики, рішення суду про стягнення заборгованості за договором позики, виконавчий лист, а також постанови державного виконавця не можна вважати складовою договору позики, а також будь-яких інших встановлених нових умов та правил, чи можливості використання позивачем додаткових заходів, які збільшують вартість боргу, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються сторонами, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі позики від 25 червня 2015 року, які безпосередньо підписані сторонами. Таким чином, вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення пені, інфляції за весь період заборгованості, зокрема, й щодо сплати 3 % річних не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по її сплаті позивачу у договорі позики.
З наведених підстав, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів обґрунтованості стягнення вищевказаних сум з ОСОБА_2 , а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Керуючись ст.ст.509, 524, 551, 625 ЦК України, ст.ст.2-13, 81, 141, 247, 264, 265, 280 ЦПК України суд , -
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені та інфляції за весь період заборгованості відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал