Справа 206/4688/19
Провадження 2/206/78/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кушнірчука Р.О.,

при секретарі Ільїній І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання недійсною нотаріальної довіреності, визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності,

за участю представника позивача адвоката Яковенко О.В.,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яковенко Олена Володимирівна звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та визнання права власності. В подальшому уточнивши позовні вимоги просила суд визнати недійсною нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., від 20.04.2018 № 310 видану на ім`я ОСОБА_3 , визнати недійним договір купівлі-продажу квартири № 844 від 13.07.2018 посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М., скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42047751 від 13.08.2018 13:44:56 приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М. та визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 10 червня 2003 року на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого Восьмою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, позивач отримала у спадок від ОСОБА_4 квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . В листопаді 2018 року позивачу стала відома інформація про те, що вказана вище квартира була нею відчужена невідомому громадянину ОСОБА_2 (надалі - Відповідач) на підставі договору купівлі-продажу від 13.07.2018, видавник приватний нотаріус ДМНО Ярмолюк М.М. (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42047751 від 13.07.2018 р. 13:44:56, приватний нотаріус Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.). Про даний факт позивачу стало відомо після отримання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. У зв`язку з тим, що громадянин ОСОБА_2 позивачу невідомий та позивачем не вчинялося жодних дій щодо продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , позивач одразу звернулась до Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. На даний час за даним фактом відкрито кримінальне провадження, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002062 від 15.11.2018 року та проводиться слідство для встановлення осіб, які можуть бути причетні до вчинення даних дій. Крім того, позивача визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0002062 від 15.11.2018 року. Також, в межах вказаного кримінального провадження за клопотанням прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Таким чином, беручи до уваги той факт, що з боку позивача не вчинялось жодних дій щодо відчуження майна, відповідач ОСОБА_2 незаконно набув у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі підроблених документів, а тому через незаконні дії невідомих осіб позивача було позбавлено права власності на належну їй квартиру.

Ухвалою суду від 27 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвалою суду від 01 листопада 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 11 грудня 2019 року клопотання представника позивача адвоката Яковенко Олени Володимирівни про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарити Миколаївни та з Восьмої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завірені копії документів.

Ухвалою суду від 20 травня 2020 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Білаковського К.О., у ОСОБА_3 та з Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області належним чином завірені копії відповідних документів.

Ухвалою суду від 04 червня 2020 року у даній цивільній справі призначено судову почеркознавчу експертизу та провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року провадження у справі відновлено у зв`язку з надходженням висновку судової почеркознавчої експертизи.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 року підготовче провадження у цивільній справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з зазначених у позові підстав.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та зазначив, що позовні вимоги являються необґрунтованими, оскільки позивач не надала суду необхідних, належних та допустимих доказів, якими мотивує обставини викладені у вказаній позовній заяві, крім того не має підстав визнання договору купівлі-продажу недійсним, адже відповідач є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 на основі договору купівлі продажу від 19 липня 2018 року. Доводи зазначені позивачем у позовній заяві та докази на які остання спирається є такими, що не відповідають дійсності. За зазначеним Договором купівлі-продажу ОСОБА_2 придбав майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: № 844, виданого 13.07.2018 року у ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О. діє ОСОБА_3 . На момент укладення договору купівлі-продажу спірна квартира під арештом не перебувала. Ніяких спорів щодо права власності судом не розглядалось. Договір купівлі-продажу між Відповідачем та Позивачем укладений у повній відповідності з діючим законодавством України, був виконаний у повному обсязі, його не було розірвано сторонами, не було визнано недійсним судом, він є чинним й на даний час. Відповідач є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 . Жодних фактів, які б свідчили про неналежне виконання Відповідачем договору купівлі-продажу відсутні. З липня 2018 року та по сьогоднішній день Відповідач проживає у квартирі АДРЕСА_1 . За час проживання у даній квартирі Відповідачем було здійснено капітальний ремонт всієї квартири, адже на момент придбання у приміщенні були відсутні навіть вхідні двері, а сам ремонт був старим та непридатним для життя. Позивач заперечує законність укладеного між сторонами правочину, проте ніяких доказів з цього приводу не надає (а.с.40-43).

В самі ж підготовчі та судові засіданні відповідач ОСОБА_2 не з`являвся та неодноразово надавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи через запровадження на території України карантину та з метою недопущення розповсюдження захворюваності на COVID-19.

Проте, суд не приймає до уваги клопотання відповідача та вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження поважності неприбуття до судового засідання через запровадження карантину (відсутність можливості дістатися до суду, хвороба, тощо).

При цьому, станом на дату розгляду справи по суті, на території України запроваджено послаблення карантинних заходів пов`язаних з недопущенням розповсюдження захворюваності на COVID-19, зокрема скасовано обмеження на пересування громадського транспорту та відвідування громадських місць, а тому суд розцінює заяви відповідача як спроби навмисного затягування судового процесу та зловживання наданими їй правами.

В свою чергу представник позивача надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого наполягала на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві (а.с.107-109).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не надала.

Третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна у судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за її відсутності та надано завірені належним чином копії документів, на підставі яких вчинено оспорюваний правочин (а.с.96).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлені наступні фактичні обставини, підтверджені відповідними доказами.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 червня 2003 року спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з квартири АДРЕСА_3 ) (а.с.10).

Зазначені обставини також підтверджуються копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 968621 від 10.07.2003 (а.с.11).

З копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001953 вбачається, що 04 грудня 2018 року внесено відомості за заявою ОСОБА_1 щодо шахрайських дій щодо останньої невстановленою особою (а.с.12).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майно щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу № 844 виданого 13.07.2018 видавник приватний нотаріус ДМНО Ярмолюк М.М., належить ОСОБА_2 (а.с.13).

Відповідно до копії ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2018 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії договору купівлі продажу від 13 липня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за №844, ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_1 , від імені якої на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О., 20.04.2018 №310, діє ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_1 за суму 84996,00 гривень (а.с.44-45).

Також в матеріалах справи наявна копія довіреності від 20 квітня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за № 310, виданої приватним нотаріусом ДМНО Білаковським К.О., відповідно до якої ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси та вести її справи щодо продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , та підписувати від її імені відповідний договір купівлі-продажу, визначаючи ціну та умови на свій розсуд (а.с.166).

Позивач зазначає, що оспорювану довіреність нікому не видавала, не підписувала, на укладення договору купівлі-продажу квартири нікого не уповноважувала, про обставини продажу майна дізналась в листопаді 2018 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

З метою вирішення питання щодо належності ОСОБА_1 підпису, виконаному на довіреності за реєстровим № 310 від 20.04.2018, судом, за заявою представника позивача, у справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, про що поставлено ухвалу від 04 червня 2020 року (а.с.180-181).

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 2638-20 від 31 серпня 2020 року, підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис « ОСОБА_1 » в графі «Підпис:» у довіреності, посвідченій приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Білаковським К.О. 20 квітня 2018 року, зареєстрованої в реєстрі за №310, виданої на ім`я ОСОБА_3 виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.207-211).

Враховуючи, що підпис довірителя в оспорюваній довіреності виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою, суд приходить до висновку про відсутність внутрішньої волі позивача на видачу такої довіреності та про відсутність волевиявлення вчинення такого правочину внаслідок неправомірних дій інших осіб.

В свою ж чергу відповідачі в судові засідання не з`являлись та заперечень щодо зазначеного висновку експертизи суду не надали та не порушували клопотання щодо проведення повторної чи додаткової судової експертизи.

У відповідності до вимог ЦПК України, сторонам у справі надано право у разі неповноти, неясності, необґрунтованості висновку експерта, заявляти клопотання щодо проведення повторної, додаткової експертизи, проте, відповідачі даним не правом не скористалися, а тому суд визнає висновок експерта № 2638-20 від 31 серпня 2020 року належним та допустимим доказом у справі.

Частиною 1 ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому, саме волевиявлення є важливим зовнішнім проявом будь-якої укладеної правочину. Волевиявлення має бути спрямоване на досягнення відповідного юридичного наслідку в результаті укладення будь-якого правочину.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Пунктом 8 зазначеної Постанови визначено, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові суду від 12.02.2014 у справі № 6-165цс13, вирішуючи питання про наявність чи відсутність в учасника правочину волевиявлення на його вчинення, суду слід виходити з ретельного дослідження наявних у справі доказів як кожного окремо, так і їх в сукупності. Зокрема, у разі вчинення правочину представником суду слід з`ясувати, чи був наділений представник його довірителем повноваженнями на вчинення правочину, чи діяв він у межах наданих йому повноважень, а якщо ні, то чи схвалив в подальшому довіритель укладений представником в його інтересах правочин.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання довіреності та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 ) відповідають вимогам закону, зібраним доказам та обставинам справи, оскільки договір купівлі-продажу від 13 липня 2018 року укладено з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, особою, яка діяла від імені позивача на підставі недійсної довіреності, а отже волевиявлення учасника правочину (ніби позивача) не відповідало її внутрішній волі, що відповідно до вимог ст. 215 ЦК України, є підставою для визнання такого договору недійсним.

Також слід зазначити, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», далі Закон № 1952-IV)

Пунктом 5 частини першої статті 19 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили.

За змістом статті 26 цього Закону, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, оскільки запис про державну реєстрацію прав вносився до Державного реєстру прав на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42047751 від 13.07.2018 13:44:56, приватний нотаріус Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, а саме зазначене рішення державним реєстратором приймалось на підставі недійсного договору купівлі-продажу від 13 липня 2018 року, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині та необхідності скасування зазначеного рішення державного реєстратора.

Щодо вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, то ці вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Наслідки недійсності правочинів встановлені ст. 216 ЦК України. Так недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд також може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Тобто основним питанням при виборі із вказаних способів захисту порушених прав в даному випадку є факт перебування позивача з відповідачем у договірних відносинах чи ні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в а. 3 п. 5, аа. 1-3 п. 10 своєї постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98).

З огляду на недійсність спірного договору купівлі-продажу квартири від 13 липня 2018 року в силу ст. 216 ЦК України він не породжує жодних правових наслідків, тобто право власності на об`єкт нерухомості за таким договором не перейшло від позивача ОСОБА_2 , а тому отримавши нерухоме майно за недійсним правочином, ОСОБА_2 не набув на нього права власності, а ефективним способом захисту права власності ОСОБА_1 у даному випадку є віндикаційний позов до особи, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру. Проте позивач не заявляла вимог про витребування спірної квартири, як і вимог про застосування наслідків недійсності, передбачених ст. 216 ЦК України, а тому виходячи із положень ст.13 ЦПК України, природи відносин, що склалися між сторонами та тих обставин, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, у задоволенні вимог про визнання права власності на квартиру за недійсним правочином слід відмовити.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи із змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 768,40 гривень, тобто по 384,20 гривень із кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк Маргарита Миколаївна про визнання недійсною нотаріальної довіреності, визнання недійним договору купівлі-продажу квартири, скасування рішення про державну реєстрацію та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати недійсною нотаріальну довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Білаковським К.О. від 20 квітня 2018 року № 310 видану на ім`я ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 ).

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 844 від 13 липня 2018 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42047751 від 13.07.2018 13:44:56, приватний нотаріус Ярмолюк Маргарита Миколаївна, Дніпровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська обл.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судових збір у розмірі 768,40 гривень, тобто по 384,20 гривень із кожного.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після завершення апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук