КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/7363/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Поливач Л.Д.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Акціонерне товариство «Правекс Банк» (АТ «Правекс Банк» та/або Банк) звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 15 березня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого позивачем було надано кредит у сумі 45000,00 дол.США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,00 % річних, строком погашення до 15 березня 2026 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 15 березня 2006 року.

Відповідач ОСОБА_1 за вказаним договором свої зобов`язання не виконала. Станом на 26 липня 2018 року має заборгованість по сплаті основної суми кредиту в розмірі 27 308,63 дол. США, по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15 489,37 дол. США, пеня за порушення строків повернення кредитних коштів у розмірі 3539,57 дол. США, пеня за порушення строків щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 9538,36 дол. США.

З урахуванням уточненої позовної заяви Банк просив стягнути солідарно з відповідачів суму боргу в розмірі 42 798,00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 17 872,06 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник Банку звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Вказує, що висновки суду, щодо погашення заборгованості в повному обсязі відповідачем 15 травня 2014 року є хибними, оскільки не підтверджені належними доказами та спростовуються наявною в матеріалах справи випискою по рахунку.

Зауважує, що в разі відмови у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності - стягненню підлягають періодичні платежі передбачені умовами договору, однак вважає, що строк пропущено не було, оскільки він був перерваний поданим позовом щодо стягнення заборгованості із боржників у 2017 році, який був залишений без розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що нею була погашена заборгованість, щодо сплати кредиту у повному обсязі 15 травня 2014 року, а відтак позовні вимоги вважає необґрунтованими.

У судовому засіданні представник Банку та представник ОСОБА_1 свої позиції підтримали. ОСОБА_2 не з`явилась, неодноразово повідомлялась через оголошення на офіційному веб-сайті, крім того могла бути повідомлена ОСОБА_1 про розгляд справи.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності, враховуючи, що дана справа не знаходить свого вирішення більше двох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам і свідчить про порушення розумних строків її розгляду.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся з позовом після спливу строк позовної давності.

Колегія суддів повністю погодитись з таким висновком не може з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15 березня 2006 рокуміж позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №2646-001/06Р, відповідно до якого позивачем було надано кредит у сумі 45000,00 доларів США зі сплатою за користування кредитними коштами 13,00 % річних, строком погашення до 15.03.2026 (а.с. 5-15).

З метою забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №2646/001/06Р від 15 березня 2006 (а.с. 16-17).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч 1 ст. 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (в редакції Закону чинної на час пред`явлення Банком вимог до боржника і поручителів про дострокове повернення кредитів) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Позивачем заявлено позовні вимоги, щодо стягнення заборгованості за кредитом та процентами.

Заборгованість по кредитному договору станом на 26 липня 2018року складає 42798доларів США: по сплаті основної суми кредиту в розмірі 27 308,63 доларів США, по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 15 489,37 доларів США (а.с. 20-23).

Посилання відповідача ОСОБА_1 , щодо дострокового погашення кредитної заборгованості в повному обсязі 15 травня 2014 року колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до постанови Національного Банку України від 06 травня 2014 року №260 припинено діяльність відокремлених підрозділів ПАТ КБ «Правекс Банк», що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя.

Крім того, квитанція сформована, щодо оплати грошових коштів на рахунок відмінний від того, за яким ОСОБА_1 сплачувала заборгованість до цього, та вказаний рахунок був закритий ще 19 червня 2012 року.

Таким чином, квитанція №1 від 15 травня 2014 року(а.с.68 т.2) не може бути підтвердженням дострокового погашення кредитної заборгованості відповідачем суми в розмірі 34 000 доларів США за кредитним договором, оскільки проведення вказаного платежу було неможливим.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув.

Довідки про повне погашення кредитної заборгованості відповідачем надано не було.

Враховуючи відсутність підтвердження дострокової оплати кредитної заборгованості №2646-001/06Ру ОСОБА_1 утворилась заборгованість перед Банком.

Заборгованість підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_1 та проведеним розрахунком у відповідності до умов кредитного договору.

Доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем долучено не було.

Відповідно до п. 1.1. договору поруки від 15 березня 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Првекс-Банк» поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором зобов`язується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за кредитним договором №2646-001/06Р та можливих змін та доповнень до нього щодо слпвти процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитним договором у строк до 15 березня 2026 року.

Таким чином в договорі поруки встановлено строк дії до 15 березня 2026 року.

З огляду на вищезазначене, встановлено солідарну відповідальності відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перед Банком, а тому позовні вимоги АТ «Правекс Банк» є обґрунтованими та підтвердженими.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції заявляла клопотання про застосування строків позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути порушені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (mutatismutandisрішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAONeftyanayaKompaniyaYukosv. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Відповідно до виписки за особовим рахунком ОСОБА_1 (а.с.171-174 т.1) останній платіж на погашення заборгованості було здійснено 17 березня 2014 року.

Таким чином, звернувшись 2 жовтня 2018 року з позовом, Банк пропустив трирічний строк позовної давності, а тому з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за періодичними платежами в межах трирічного строку позовної давності, а саме з 2 жовтня 2015 року.

Позивач просив стягнути заборгованість за кредитним договором станом на 26 липня 2018 року.

Відповідно до наданого Банком розрахунку(а.с. 20-23 т.1) за період з 2 жовтня 2015 року по 26 липня 2018 року сума платежів по сплаті відсотків становить 9757,14 доларів США, а сума платежів по сплаті кредиту - 6696 доларів США, а відтак сума заборгованості, яка підлягає стягненню із відповідачів складає 16 453,14 доларів США.

Доводи, представника позивача, щодо переривання строку позовної давності у справі у зв`язку із подачею позову Банком до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в липні 2017 році, колегія суддів відхиляє, оскільки вказану позовну заяву у справі 757/49336/17-ц було визнано неподаною та повернено позивачу, що не передбачає переривання строків позовної давності.

Твердження ОСОБА_1 , щодо обізнаності позивача про те, що позичальником було сплачено заборгованість достроково та необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності до позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те що після такої сплати Банк в межах трьох років з позовом не звернувся, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки факту дострокового погашення заборгованості не встановлено.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконувала обумовлених кредитним договором обов`язків і не повертала щомісяця у повному обсязі отримані нею кредитні кошти, що призвело до виникнення заборгованості і у свою чергу свідчить про порушення прав АТ «Правекс Банк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення боргу за кредитом.

Визначений розмір заборгованості за періодичними платежами в межах трирічного строку позовної давності підлягає стягненню солідарно з ОСОБА_1 з поручителем ОСОБА_2 , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, що суд першої інстанції невірно встановив обставини справи та прийшов до невірного висновку щодо відмови в задоволенні позову, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що заборгованість стягнена не в повному обсязі (16 453,14 доларів США. - 38,44% від 42 798,00 доларів США), із відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову та апеляційної скарги, в сумі 17175,20 грн. (38,44% від 44 680,53 грн.), а саме 8587,6 грн. з кожного: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс Банк» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 20 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» (, місцезнаходження: 01021, м.Київ, Кловський узвіз 9/2) заборгованість за кредитним договором №2646-001/06Р у розмірі 16 453,14 доларів США, яка складається з платежів по відсоткам - 9757,14 доларів США та платежів по кредиту - 6696 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Правекс-Банк» () судовий збір в розмірі 8587 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн. 60 коп. з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: