Постанова

Іменем України

21 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 466/4793/17

провадження № 61-3775св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2017 року у складі судді Невойта П. С. та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2020 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевич А. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 8 000,00 дол. США, що еквівалентно 208 720,00 грн, заборгованості за договором позики; 112 577,26 грн відсотків за користування позикою, 17 687,00 грн як 3 % річних від простроченої заборгованості; 3 389,85 грн судових витрат.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначав, що 04 серпня 2014 року він надав ОСОБА_3 позику в розмірі 8 000,00 дол. США строком до 05 вересня 2014 року, про що складено відповідну розписку.

Оскільки відповідач порушив узяті на себе зобов`язання, позику не повернув, проценти за користування коштами не сплачував, тому позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Шевченківський районний суд м. Львова рішенням від 11 серпня 2017 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 8 000,00 дол. США, що еквівалентно 205 538,40 грн, а також 112 577,26 грн відсотків за користування коштами, 17 687,00 грн 3 % річних та судові витрати в сумі 3 389,85 грн, всього 339 192,00 грн.

Суд першої інстанції мотивував рішення доведеністю та обґрунтованістю заявлених вимог.

Короткий зміст рішень апеляційного суду

Львівський апеляційний суд ухвалою від 27 грудня 2019 року залучив до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Львівський апеляційний суд постановою від 24 січня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2017 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_3 просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2020 року, справу направити на новий розгляд відповідно до територіальної юрисдикції, а саме - на розгляд Яворівського районного суду Львівської області.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції порушив вимоги статті 27 ЦПК України щодо визначення територіальної юрисдикції (підсудності) цієї справи, він з 28 жовтня 2005 року зареєстрований та проживає в с. Глиниці Яворівського району Львівської області, тому справа повинна розглядатися самеЯворівським районним судом Львівської області, однак суд першої інстанції не перевірив місце його реєстрації, а апеляційний суд не звернув уваги на ці порушення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Львова.

09 липня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 листопада 2020 року у зв`язку з обранням судді ОСОБА_5 до Великої Палати Верховного Суду справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України 2004 року позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статі 116 ЦПК України 2004 року суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Оскільки відповідач ОСОБА_3 на момент звернення ОСОБА_4 з цим позовом був зареєстрований і проживав за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території юрисдикції Яворівського районного суду Львівської області, позивач подав позов з порушенням правил територіальної підсудності, звернувшись до Шевченківського районного суду м. Львова.

Відкриваючи провадження у цій справі та розглядаючи її, Шевченківський районний суд м. Львова на вказане уваги не звернув та всупереч пункту 2 частини першої статі 116 ЦПК України 2004 року не передав справу до Яворівського районного суду Львівської області за підсудністю.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, не перевірив доводів заявника щодо зазначених обставин, порушення норм процесуального права, допущені районним судом, не усунув, вимог статті 378 ЦПК України не виконав.

Згідно з частиною другою статті 411 ЦПК України судове рішення, ухвалене судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), не підлягає скасуванню, якщо учасник справи, який подав касаційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Ураховуючи, що ОСОБА_3 належним чином не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, відповідно, він не міг заявити про непідсудність цієї справи Шевченківському районному суду м. Львова, а в апеляційній скарзі про це вказував, однак апеляційний суд не надав таким доводам значення.

Відповідно до частини четвертої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій з направленням справи на розгляд до суду першої інстанції відповідно до територіальної підсудності.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 серпня 2017 року та постанову Львівського апеляційного суду від 24 січня 2020 року скасувати, справу передати на розгляд до Яворівського районного суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко