Справа № 509/5824/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Дорошко А.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 та ОСОБА_3

про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого зазначив, що 08.12.2014 року ОСОБА_1 надав в борг грошові кошти сину ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 у розмірі 25 000 доларів США для покупки квартири, які Відповідачі зобов`язалися повернути після придбання квартири, але не пізніше 08 грудня 2018 року.

Даний факт підтверджується наданою ОСОБА_2 розпискою від 08.12.2014 року.

У даній розписці зазначено, що позичальник діє за згоди своєї дружини ОСОБА_3 .

Розпискою передбачено надання позики у визначений строк. Відповідно до погоджень між сторонами та зазначених умов в розписці, повернення взятої в борг грошової суми повинно було відбуватися до 08.12.2018 року.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, а розписка свідчать про його укладення та передачу коштів відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

15.12.2014 року відповідачі за позичені в Позивача кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Проте, станом на 08.12.2018 року відповідачами сума боргу повернута не була.

ОСОБА_2 вмотивовує відмову повертати борг тим, що зараз в Україні важкі часи і він не може заробити грошей щоб повернути кошти, а ОСОБА_3 з позивачем не спілкується, кошти повертати відмовляється, зустрічей уникає.

Враховуючи вищевикладене, строк виконання зобов`язання настав 08.12.2018 р.

Це свідчить про порушення відповідачами ст.526 ЦК України відповідно до якої зобов`язання має виконуватись належним чином.

Відповідно до свідоцтва про шлюб з 22 грудня 207 року відповідачі перебувають у шлюбі, що підтверджується штампом в паспорті відповідачів. ОСОБА_3 надала усну згоду на отримання 25 000 доларів США для покупки квартири та зобов`язувалася повернути їх разом із ОСОБА_2 після придбання квартири, але не пізніше 08 грудня 2018 року.

ОСОБА_3 надала згоду на придбання квартири в інтересах сім`ї, що підтверджується заявою даною Приватному нотаріусу від 15.12.2014 року.

Виникнення заборгованості та зобов`язань щодо набутого у спільну власність майна покладало обов`язки на подружжя щодо погашення цієї позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, у встановлений строк відповідачі не виконали своїх зобов`язань з повернення грошових коштів.

У зв`язку із тим, що заборгованість на час пред`явлення позову не повернута, це стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Позовні вимоги Позивачем заявлені про стягнення частини заборгованості, великими діючими ставками судового збору в Україні.

З огляду на викладене, з посиланням на ст.ст.13, 15,16, 369, 526, 1046, 1049, 1050 ЦК України, він просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП:

НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 (паспорт серія НОМЕР_5 РНОКПП НОМЕР_6 ) суму заборгованості за договором позики у розмірі 10000 доларів США, що станом на 10 грудня 2018 року становить 278 242 (двісті сімдесят вісім тисяч двісті сорок дві) гривні, 46 копійок;

- стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП:

НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 )

у солідарному порядку на користь ОСОБА_1 (паспорт серія

НОМЕР_5 РНОКПП НОМЕР_6 ) суму судових витрат.

21.10.2019 року позивачем було подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої з посиланням на ст.ст.13, 15, 16, 526, 1046, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.65,73 СК України він просить суд стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в солідарному порядку на його користь борг за договором позики у розмірі 25000 (двадцять п`ять тисяч) доларів США, а також судові витрати у справі у розмірі по 2881 грн. 50 коп. з кожного.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги у останній редакції від 21.10.2019 року підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила суд в задоволенні заявлених до неї позовних вимог відмовити оскільки вона договір позики не укладала, згоди на його укладення не надавала та їй взагалі не було відомо про укладення такого договору.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 22.12.2007 року перебували у зареєстрованому Відділом РАЦС міста Порвомайська Первомайського МУЮ Миколаївської області шлюбі, актовий запис №642.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 01.11.2018 року шлюб між ними розірвано та поділено спільне майно подружжя.

08.12.2014 року ОСОБА_1 надав в борг грошові кошти сину ОСОБА_2 у розмірі 25 000 доларів США для покупки квартири, які відповідач зобов`язався повернути після придбання квартири, але не пізніше 08 грудня 2018 року.

Даний факт підтверджується наданою ОСОБА_2 розпискою від 08.12.2014 року.

При цьому суд звертає увагу на те, що у даній розписці зазначено, що позичальник діє за згоди своєї дружини ОСОБА_3 , але при цьому у розписці відсутній підпис ОСОБА_3 та будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_2 надала згоду на укладання договору позики і їй взагалі було відомо про укладення цього договору суду не надано.

Навпаки, у нотаріально посвідченій заяві від 15.12.2014 року відповідач ОСОБА_3 зазначає, що цією заявою дає згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на купівлю за ціну та на умовах за його розсудом квартири за адресою: АДРЕСА_2 , на спільні кошти.

При цьому у відзиві на позов по справі №521/1695/18 поданому до Малиновського районного суду м.Одеси на позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, відповідач ОСОБА_2 зазначив, що квартира в м.Одесі була придбана ним, ОСОБА_2 за особисті кошти зароблені до шлюбу.

Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, оскільки належними та допустимими доказами не доведено те, що відповідачу ОСОБА_3 було відомо про укладення її на той момент чоловіком договору позики, надання нею згоди на укладення такого договору і того, що зазначений договір укладений в інтересах сім`ї, суд вважає, що правові підстави для стягнення з неї на користь позивача грошових коштів відсутні, в зв`язку з чим в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Що стосується позовних вимог заявлених позивачем до відповідача ОСОБА_2 , суд вважає, що в цій частині вони підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Як вже зазначав суд 08.12.2014 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого отримав в борг у позивача 25 000 доларів США, які зобов`язувався повернути не пізніше 08.12.2018 року, що підтверджується розпискою від 08.12.2014 року та не заперечується відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається,, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Таким чином, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

У національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України.

Таким чином, оскільки зобов`язання відповідачем перед позивачем не виконано, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню 614960 (шістсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., що станом на день винесення судового рішення за офіційним курсом НБУ еквівалентно 25000 (двадцяти п`яти тисячам) доларів США та понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 614960 (шістсот чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят) грн., що станом на день винесення судового рішення за офіційним курсом НБУ еквівалентно 25000 (двадцяти п`яти тисячам) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) грн. 03 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки визначені ст.354 ЦПК України до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 06.02.2020 року.

Суддя А.І.Бочаров