Золочівський районний суд Харківської області
Справа № 622/1543/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2020 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі

головуючого - судді Чернової О.В.,

за участю секретаря Дмитренко А.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Кравченка А. в інтересах Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, -

ВСТАНОВИВ:

26.12.2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, відповідно до якого заявив позовні вимоги:

до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області та ОСОБА_1 :

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області № 2855-СГ від 27.10.2014 в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 28,5170 га.;

- визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Харківській області № 225-СГ від 05.02.2015 про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в оренду.

- визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:001:0533, загальною площею 28,5170 га;

- скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 14.05.2015 з кадастровим номером :01:001:0533, загальною площею 28,5170 га;

до ОСОБА_1 :

- зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднаної територіальної громади) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0533, загальною площею 28,5170 га, розташовану за межами населених пунктів Одноробівської Першої сільської ради на території Золочівського району Харківської області.

Судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою судді від 15.01.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання в загальному позовному порядку.

20.01.2020 року до суду надійшла письмова заява Золочівського селищного голови Канівця Л.В., який просив вказану позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку з тим, що відсутні підстави для звернення органу прокуратури до суду в інтересах Золочівської селищної ради.

29.01.2020 року засобами поштового сполучення до суду надійшли та клопотання представника Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області за довіреністю від 02.01.2020 року № 32-20-0.14-1/62-20 ОСОБА_2 , в яких він просив зупинити провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 912/2385/18 та застосувати строк позовної давності і відмовити у позові. Розгляд вказаних клопотань просив проводити без участі їхнього представника.

29.01.2020 року до суду надійшов також відзив представника Головного Управління Держгеокадастру у Харківській області за довіреністю від 02.01.2020 року № 32-20-0.14-1/62-20 ОСОБА_2 , який просив у задоволенні позовних вимог Дергачівської місцевої прокуратури відмовити у повному обсязі.

04.02.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , який просив відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог та повернути позовну заяву на підставі п.4 ч.4 ст.185 ЦПК України.

04.02.2020 року до канцелярії суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_1 про залишення позовної заяви без руху та зобов`язання керівника Дергачівської місцевої прокуратури надати детальний розрахунок ціни позову та докази визначення ціни позову у заявленому розмірі.

17.02.2020 від представника відповідача ОСОБА_1 за договором про надання правової допомоги від 10.01.2017 року адвоката Біловуса Р.В. до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, в якому він вказує, що його довіритель у своєму відзиві на позовну заяву, серед іншого також ставить питання про повернення позивачу позовної заяви на підставі п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, у зв`язку із неналежним обґрунтуванням прокурором представництва інтересів держави, зокрема через недоведення прокурором підстав заміни ним у цьому судовому провадженні органу, уповноваженого на виконання відповідних функцій, який не може здійснювати захисту інтересів держави. При цьому ухвалою Верховного Суду від 16.10.2019 року справу № 912/2385/18 за позовом заступника керівника Олександрійської місцевої прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави, в особі Устинівської районної державної адміністрації Кіровоградської області, Східного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранссервіс-груп", Відділу освіти, молоді та спорту Устинівської районної державної адміністрації про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 90 577,26 грн передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку з наявністю виключної правової проблеми в частині застосування ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Ухвалою суду від 04.03.2020 провадження по цивільній справі за позовом керівника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Пієва С. в інтересах Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, про скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, - зупинено до закінчення перегляду у касаційному порядку справи №912/2385/18.

08.07.2020 до суду надійшла відповідь на відзив від Керівника Дергачівської місцевої прокуратури в інтересах Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області (об`єднана територіальна громада).

05.11.2020 до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Біловус Р.В. про поновлення провадження по справі, оскільки наразі перегляд справи №912/2385/18 у касаційному порядку закінчено, тому відсутні підстави, що виникали для зупинення провадження по справі.

Ухвалою суду від 12.11.2020 поновлено підготовче провадження по справі. Призначено підготовче засідання за участю сторін.

У підготовче засідання 23.12.2020 року сторони не з`явилися.

Від представника Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області Лещенка Д. надійшла заява, в якій просив засідання провести без участі прокурора, просив не задовольняти вимоги, викладені у клопотанні представника відповідача щодо залишення без розгляду позову, з підстав, раніше викладених у поданих до суду поясненнях і відповідях на відзиви.

Представник Золочівської селищної ради Харківської області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Біловус Р.В. надійшли заяви, в яких просив позовну заяву залишити без розгляду з підстав, зокрема, належності спірної земельної ділянки до державної форми власності. До заяви додав актуальну Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.12.2020 щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0533 та просив врахувати її відомості при розгляді поданої заяви про залишення позову без розгляду. Просив суд в порядку черговості розглядати заяву про залишення позовної заяви без розгляду від 03.10.2020 в першу чергу. Розгляд інших поданих відповідачем заяв та клопотань просив здійснювати за результатами розгляду вищевказаної заяви. Підготовче засідання просив провести за його відсутності.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області в підготовче засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін по справі фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

За статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За змістом частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

В сукупному тлумаченні зазначеного вбачається, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з абзацами 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень норм чинного законодавства і, зокрема, положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру", дає підстави дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом.

При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Нездійснення захисту" має прояв в пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17 та від 20 вересня 2018 року у справі № 924/1237/17).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Тобто здійснення "представництва інтересів держави" не потребує доказуванню, а доводити перед судом необхідно лише порядок та підстави участі у конкретній справі, що передбачено статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" та статтею 56 Цивільного процесуального кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом в інтересах Золочівської селищної ради, прокурор зазначає, що порушення встановленого на законодавчому рівні порядку розпорядження спірними земельними ділянками (без проведення земельних торгів) зумовило отримання земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 з метою розширити земельний банк ФГ «Альфа» в обхід участі в земельних торгах, що на думку прокурора є достатньою та обґрунтованою підставою для застосування правового механізму щодо захисту прав та інтересів територіальної громади прокурором.

Згідно з частинами 1-3 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Статтею 84 Земельного кодексу України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1-2 статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування."

Прокурор наголошував на приналежності спірної земельної ділянки із кадастровим номером :01:001:0533 площею 23,5170 га Золочівській селищній раді, а його звернення до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби територіальної громади у відновленні законних прав на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, у зв`язку з чим прохав суд повернути їх позивачу.

Натомість до матеріалів справи прокурором надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна із датою формування 18 грудня 2019 року, за змістом якої вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0533 належать до державної форми власності.

Крім того, представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Біловус Р.В. представлено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна із датою формування 22 грудня 2020 року, за якою судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0533 має державну форму власності.

Враховуючи визначене, у суду наявна сукупна інформація з приводу власника спірної земельної ділянки. На момент постановлення даної ухвали суду докази зміни правового режиму земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0533 відсутні, доказів протилежного прокурором не надано.

Реєстрація прав на землю - це юридично визначена вольова діяльність суб`єктів земельних реєстраційних правовідносин, спрямована на внесення передбачених законодавством належно отриманих даних у спеціально призначені для цього офіційні документи уповноваженими державою органами за встановленою процедурою з метою виникнення, змін або припинення відповідних прав на землю у належних заінтересованих осіб, які її ініціюють, та утвердження останніх як суб`єктів зазначених легалізованих прав.

Частиною 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

01 липня 2004 року Верховною Радою України було прийнято Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який набув чинності лише 01 січня 2013 року. Відповідно до положень зазначеного Закону виключно державна реєстрація прав тягне за собою виникнення права власності та інших прав на земельну та іншу нерухомість.

Згідно зі ст..125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" установлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Обов`язковою умовою виникнення прав на нерухоме майно є їх державна реєстрація. Саме з державною реєстрацією закон пов`язує момент виникнення речових прав на нерухомість.

Сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою без наявності чинного правовстановлюючого документа на підтвердження такого права не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності

Державна реєстрація права власності не є підставою набуття права власності. Проте, виключно з державною реєстрацією чинне законодавство пов`язує саме момент виникнення права власності на нерухоме майно у набувача. Важливість визначення моменту переходу права власності на нерухому річ пояснюється тим, що саме з цим моментом пов`язаний перехід до набувача відповідного об`єкта правомочностей, що складають зміст суб`єктивного права власності - права володіння, права користування та права розпорядження.

Тобто саме з моменту державної реєстрації у набувача виникає право власності на об`єкт нерухомого майна та пов`язані з цим правом правомочності щодо володіння, користування та розпорядження.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення органів державної влади або органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або користування (постійне користування, оренду, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) можуть прийматися за відсутності державної реєстрації права власності держави чи територіальної громади на таку земельну ділянку в Державному реєстрі прав. Під час проведення державної реєстрації права користування (постійне користування, оренда, користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), сервітут) земельними ділянками державної чи комунальної власності, право власності на які не зареєстровано в Державному реєстрі прав, державний реєстратор одночасно з проведенням такої реєстрації проводить також державну реєстрацію права власності на такі земельні ділянки без подання відповідної заяви органами, які згідно із статтею 122 Земельного кодексу України передають земельні ділянки у власність або у користування. Державна реєстрація права власності на земельні ділянки державної чи комунальної власності проводиться з обов`язковим урахуванням пунктів 3 та 4 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Як вбачається із вказаної норми, вона стосується первісної реєстрації земельних ділянок, відомості щодо яких не внесені до Державного реєстру прав.

Однак право власності на спірну земельну ділянку належним чином зареєстровано за державою.

Матеріали справи не містять доказів належного оформлення Золочівською селищною радою права власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, як вбачається із матеріалів позовної заяви, прокурор, серед іншого, просить повернути Золочівській селищній раді Золочівського району Харківської області (об`єднаній територіальній громаді) земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0533, загальною площею 28,5170 га, розташовану за межами населених пунктів Одноробівської Першої сільської ради на території Золочівського району Харківської області.

Проте, позивачем за віндикаційним позовом може бути власник майна, який на момент подання позову не володіє цим майном.

Однак, як було встановлено судом, власником спірних земельних ділянок є держава, а не Золочівська селищна рада Золочівського району Харківської області.

Оскільки спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у власності Золочіської селищної ради, необґрунтованим є твердження прокурора щодо незаконного її вибуття із власності позивача, а також зазначені обставини виключають можливість повернення земельної ділянки органу місцевого самоврядування.

В даному разі саме за державою, а не за Золочівською селищною радою, в інтересах якої скерований прокурором позов, рахується право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0533. Тобто, Золочівська селищна рада не є належним органом, уповноваженим державою здійснювати весь спектр правовідносин з приводу володіння, користування і розпорядження землею - спірними земельними ділянками.

Прокурором не доведено наявності суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу щодо цих земельних ділянок саме у Золочівської селищної ради, як обов`язкової передумови реалізації права на судовий захист у порядку цивільного судочинства. Посилання прокурора на те, що спірні земельні ділянки перейшли у власність позивача - Золочівської селищної ради внаслідок прийняття рішення XII сесії VIII скликання Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області № 1941 від 30 жовтня 2018 року, у відповідності до якого, в тому числі і спірна земельна ділянка перейшла із земель державної власності до земель комунальної власності, не ґрунтуються на нормах закону, оскільки позивач не набув права власності на земельні ділянки через не здійснення державної реєстрації.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги.

В даному разі судом встановлено, що суб`єкт, в інтересах якого скерований позов, не наділений правом власності на земельну ділянку, яка є предметом позовних вимог прокурора, тобто в розумінні норм цивільного права Золочівська селищна рада не володіє статусом власника щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0533. Отже, прокурором, формуючи позовні вимоги в інтересах Золочівської селищної ради, не було належним чином встановлено суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо розпорядженням спірними земельними ділянками, з огляду на предмет позову, оскільки з відповідним позовом до суду має право звернутися або сам власник нерухомого майна державної форми власності або прокурор в інтересах такого власника.

Таким чином, за висновком суду, передбачені законом виключні підстави звернення прокурора з даним позовом до суду в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради відсутні, оскільки прокурор не підтвердив правових підстав для представництва та, відповідно, не набув процесуального статусу органу, якому Законом України "Про прокуратуру" надано право захищати права, свободи та інтереси визначеного прокурором позивача (спеціальної процесуальної правоздатності).

Відповідно до статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Цивільний процесуальний кодекс України взагалі не передбачає поняття "неналежний позивач", не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення Кодексу спрямовані на вирішення спору з урахуванням ініціатора позову, за сформульованими позовними вимогами та характером спірних правовідносин.

Процесуальна дієздатність - це здатність особисто здійснювати процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (стаття 47 ЦПК України).

У випадку звернення прокурора з позовом до суду в інтересах держави в особі компетентного органу фактичним позивачем є держава, і саме вона набуває процесуальної дієздатності і є учасником справи.

Велика Палата Верховного Суду, з метою забезпечення єдності судової практики, у постанові від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18 зазначила, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати. Відмова у позові, поданому прокурором за наявності компетентного органу, через те, що прокурор не підтвердив підстав для представництва, означатиме неможливість повторного звернення як прокурора, так і самого органу як позивача в інтересах держави.

Таким чином, оскільки спірна земельна ділянка належить до державної форми власності, Золочівська селищна рада є неналежним позивачем, в інтересах якого прокурор звернувся до суду із позовом у зв`язку з порушенням інтересів держави.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, в даному випадку суд вважає, що виникають підстави для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Відтак, беручи до уваги правовий режим спірної земельної ділянки (державна власність), статус суб`єкту, який ініціював розгляд означеного спору, в процесуальному аспекті положень частини 2 статті 19 Конституції України, враховуючи зміст частин 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" та частини 5 статті 56 ЦПК України, Золочівська селищна рада Харківської області є неналежним позивачем, в інтересах якого прокурор звернувся до суду із позовом через порушення інтересів держави (кореспондується із передбаченою частиною 2 статті 4 ЦПК України та статями 15, 16 ЦК України умовою звернення до суду), що зумовлює застосування процесуального механізму, охопленого пунктом 2 частини 1 статті 257 ЦПК України - залишення позову прокурора в інтересах Золочівської селищної ради Харківської області без розгляду.

Відповідно до частини 2 статті 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким чином, питання про повернення з державного бюджету суми сплаченого при поданні даного позову судового збору буде вирішено в окремому процесуальному документі у разі звернення прокурора до суду із відповідним клопотанням.

Суд звертає увагу, що за частиною 2 статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись пунктом 2 частини 1 статті 257, статтями 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Дергачівської місцевої прокуратури Кравченка А., що діє в інтересах держави, в особі Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області, до ОСОБА_1 , Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування його реєстрації та повернення земельної ділянки у відання держави, залишити без розгляду.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми під час проголошення судового рішення, в разі пропуску строку на подання апеляційної скарги, можуть звернутися до апеляційного суду із заявою про поновлення такого строку, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 28.12.2020.

Суддя Чернова О. В.