Ухвала

21 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 180/1735/16-ц

провадження № 61-18013свп18

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Погрібного С. О. (судді - доповідача),

суддів: Білоконь О. В., Воробйової І. А., Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д., Олійник А. С., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Синельникова Є. В., Ступак О. В., Усика Г. І., Хопти С. Ф., Черняк Ю. В., Шиповича В. В., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця»), яка є правонаступником Державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця», Придніпровська залізниця),у вересні 2016 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року

(справа № 189/149/14-ц) у солідарному порядку стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 97 450, 00 грн, з Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС» - 2 550, 00 грн. Рішення набрало законної сили 03 червня 2014 року.

ДП «Придніпровська залізниця» 18 серпня 2014 року на виконання рішення суду та в установлений державним виконавцем строк здійснило сплату відшкодування в сумі 97 450, 00 грн, з яких: 81 127, 10 грн перерахувало особисто ОСОБА_1 , 16 322, 90 грн - до державного бюджету як податок з доходів фізичних осіб відповідно до розділу 4 Податкового кодексу України.

Проте, державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 06 листопада 2014 року ухвалив постанови ВП № 44364939 про стягнення виконавчого збору у розмірі 1 632, 29 грн, а також про арешт майна Придніпровської залізниці та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення в розмірі 883 401, 33 грн у зв`язку з тим, що Придніпровською залізницею у наданий для добровільного виконання строк виконавчий лист не виконано.

Оскільки у Кіровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебували й інші виконавчі документи щодо стягнення з одного й того ж боржника, державним виконавцем прийнято постанову від 06 листопада 2014 року про приєднання виконавчого провадження № 44364939 до зведеного виконавчого провадження № 45370429.

Позивач зазначив, що оскільки Придніпровська залізниця є підприємством стратегічного значення у залізничному сполученні, за наведеної ситуації можливе виникнення загрози нормальному, стабільному функціонуванню залізниці та заподіяно істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам, тому з метою запобігання незаконному стягненню додаткових сум ПАТ «Укрзалізниця» було змушене перерахувати залишок нестягнутих грошових коштів на розрахунковий рахунок Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Відповідно до постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року (справа № 804/19273/14) визнано незаконною та скасовано зазначену постанову державного виконавця про стягнення виконавчого збору.

У зв`язку з наведеним позивач переконаний, що відповідач отримала грошові кошти в розмірі 16 322, 90 грн без будь-яких правових підстав, які просив стягнути з відповідача.

Як на правову підставу позову позивач посилався на правила статті 1212 ЦК України.

Стислий виклад заперечень відповідача

ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову, зазначила, що до спірних правовідносин мають бути застосовані правила статті 1215 ЦК України, а не статті 1212 ЦК України.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Українська залізниця» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила статті 1215 ЦК України. Враховуючи, що виплата грошових коштів, які просив повернути позивач, здійснена добровільно, відсутня рахункова помилка, а також презюмується добросовісність набувача, то відсутні правові підстави для задоволення вимог позову.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» задоволено. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року скасовано. Позов ПАТ «Українська залізниця» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська залізниця» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16 322, 90 грн.

Апеляційний суд зробив висновок, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила статті 1212 ЦК України. Суд апеляційної інстанції зазначив, що набувач, завідомо знаючи про те, що Придніпровська залізниця виступила податковим агентом та перерахувала податок із суми, а також про обов`язок сплатити податок з отриманих доходів, прийняла та утримує грошові кошти з депозитного рахунку ДВС без будь-яких правових підстав.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій засобами поштового зв`язку у квітні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2017 року.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заявник зазначає, що апеляційний суд неповно встановив фактичні обставини справи, а також помилково застосував до спірних правовідносин правила статті 1212 ЦК України та не застосував правила статті 1215 ЦК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

ПАТ «Українська залізниця» просить відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 та залишити без змін оскаржуване судове рішення. Зазначило, що доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та помилкового тлумачення норм матеріального права заявником.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, а ухвалою від 21 серпня 2017 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у квітні 2018 року.

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2017 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності

Законом № 460-IX.

Ухвалою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року справу передано на розгляд Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 12 березня 2014 року у цивільній справі № 180/149/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ДП «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства Страхової групи «ТАС» про відшкодування моральної шкоди з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 97 450, 00 грн, з Приватного акціонерного товариства Страхової групи «ТАС» - 2 550, 00 грн, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 12 жовтня 2010 року на залізничному переїзді у с. Городище, поблизу м. Марганець, за наслідками якої загинув батько ОСОБА_1

31 липня 2014 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області на виконання зазначеного рішення суду видано виконавчий лист № 2/180/398/2014 про стягнення солідарно з ДП «Придніпровська залізниця» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 97 450, 00 грн.

12 серпня 2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловолом В. О. відкрито виконавче провадження ВП 44364939 з примусового виконання виконавчого листа № 2/180/398/2014, виданого Марганецьким міським судом Дніпропетровської області 31 липня 2014 року, про стягнення із ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 97 450, 00 грн та надано строк на виконання судового рішення у добровільному порядку до 18 серпня 2014 року.

У добровільному порядку, на виконання цього виконавчого листа на користь ОСОБА_1 на зазначений державним виконавцем розрахунковий рахунок особисто відповідачу ДП «Придніпровська залізниця» платіжним дорученням від 18 серпня 2014 року № 2527 перерахувало суму у відшкодування моральної шкоди в розмірі 81 127, 10 грн із зазначенням призначення платежу: «Відшкодування моральної шкоди у справі від 12.08.2014 року, виконавчий лист № 2/180/398/2014, виданий 31.07.14 року Марганецьким міським судом. Без ПДВ».

Одночасно, 18 серпня 2014 року, іншим платіжним дорученням № 2528 ДП «Придніпровська залізниця» перерахувало до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб в розмірі 16 322, 90 грн із призначенням платежу «*101/01074377/01 прибутковий податок із суми моральної шкоди ОСОБА_1 згідно з ВП № 44364939 від 12.08.14 року по виконавчому листу № 2/180/398/2014. Термін сплати 18.08.2014 року».

18 серпня 2014 року ДП «Придніпровська залізниця» своїм листом повідомило державного виконавця про добровільне виконання вимог виконавчого документа № 2/180/398/2014.

Державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловол В. О., вважаючи, що є неповним виконання виконавчого листа ДП «Придніпровська залізниця» у наданий строк для добровільного виконання (на користь стягувача надійшли кошти у розмірі 81 127, 10 грн, а не 97 450, 00 грн), 06 листопада 2014 року прийняв постанову ВП № 44364939 про стягнення із ДП «Придніпровська залізниця» виконавчого збору у розмірі 1 632, 29 грн.

Державним виконавцем 06 листопада 2014 року прийнято постанову про арешт майна залізниці та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення в розмірі 883 401, 33 грн.

У зв`язку з тим, що у Кіровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції перебували й інші виконавчі документи щодо стягнення з одного й того ж боржника, державним виконавцем прийнято постанову від 06 листопада 2014 року про приєднання виконавчого провадження № 44364939 до зведеного виконавчого провадження № 45370429 та розпочаті заходи примусового стягнення.

ДП «Придніпровська залізниця» з метою запобігання арешту розрахункових рахунків та активів підприємства, в рамках зведеного виконавчого провадження, платіжним дорученням від 06 листопада 2014 року № 15723 перерахувало кошти на депозитний рахунок Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції у сумі 1 162 841, 89 грн, із призначенням платежу: «Документ СКБ Оплата по виконанню рішень суду про стягнення моральної шкоди внаслідок ДТП у м. Марганець 12.10.2010 року згідно з реєстром 4/1046 від 06.11.2014 року без ПДВ». Згідно з розпорядженням виконавця на банківську картку ОСОБА_1 перераховано 16 322, 90 грн.

Вважаючи свої дії, вчинені протягом встановленого державним виконавцем строку на добровільне виконання судового рішення (а саме: здійснення виплати ОСОБА_1 грошових коштів на відшкодування моральної шкоди у розмірі 81 127, 10 грн та сплата податку в дохід держави як податковий агент у розмірі 16 322, 90 грн), правомірними, ДП «Придніпровська залізниця» оскаржило дії (бездіяльність) державного виконавця та ухвалену ним постанову про стягнення виконавчого збору до суду.

10 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловолом В. О. на підставі постанови ВП 44364939 закінчено виконавче провадження № 44364939.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року (справа № 804/19273/14), залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2015 року, визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В. О. про стягнення з боржника виконавчого збору від 06 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 44364939.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд зробив висновок, що незалежно від обраного способу виплати сум за виконавчим документом на користь стягувача, спірні суми підлягатимуть оподаткуванню та у володінні стягувача остаточно залишиться стягнута судом сума відшкодування моральної шкоди за вирахуванням податку з доходу фізичних осіб. Суд зробив висновок, що державний виконавець перед ухваленням постанови про стягнення виконавчого збору зобов`язаний був перевірити, чи наявний факт добровільного виконання за виконавчим документом, та прийняти сплату суми відшкодування за вирахуванням суми податку за належне й повне його виконання, проте державний виконавець при сплаті 18 серпня 2014 року стягуваних сум нарахував 1 632, 29 грн, що складають 10 % від суми утриманого боржником податку в розмірі 16 322, 90 грн.

З врахуванням зазначеного Дніпропетровський окружний адміністративний суд вважав обґрунтованими позовні вимоги Придніпровської залізниці про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця від 06 листопада 2014 року про стягнення з боржника виконавчого збору.

Щодо правонаступництва ПАТ «Українська залізниця» стосовно Придніпровської залізниці

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» утворено ПАТ «Українська залізниця», 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту (код згідно з ), підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1.

Згідно з додатком 1 до згаданої постанови ДП «Придніпровська залізниця» увійшло у перелік підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється ПАТ «Українська залізниця».

Відповідно до пунктів 1, 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 «Питання публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»» ПАТ «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200

«Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Оцінка аргументів касаційної скарги

В оцінці доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування апеляційним судом норм матеріального права Верховний Суд врахував таке.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Верховний Суд врахував, що під відсутністю правової підстави необхідно враховувати такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту, або якщо згодом така правова підстава відпала. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Визнаючи протиправною та скасовуючи постанову державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Біловола В. О. про стягнення виконавчого збору від 06 листопада 2014 року у виконавчому провадженні № 44364939, Дніпропетровський окружний адміністративний суд у постанові від 19 грудня 2014 року у справі № 804/19273/14 зробив висновок, що позивач у правовідносинах щодо сплати грошового зобов`язання обрав спосіб самостійного перерахування відповідних грошових коштів безпосередньо на користь та на рахунок стягувача, у зв`язку з чим ДП «Придніпровська залізниця» виступає як податковий агент із покладенням на нього обов`язку щодо нарахування, утримання та сплати податку. З урахуванням добровільного виконання боржником вимог виконавчого документа, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору є протиправною. Позовні вимоги про визнання неправомірними дій державного виконавця не підлягають задоволенню, оскільки такі дії не підлягають окремому оскарженню та є складовою частиною оскарженого виконавця рішення.

Відповідно до статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є як фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і податковий агент.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід з урахуванням особливостей, визначених розділом IV ПК України. Загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними Кодексом (стаття 163 ПК України).

Згідно з підпунктом 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у згаданій постанові зазначив, що, оскільки шкода життю та здоров`ю завдана батьку платника податку, стягнуті судом суми відшкодування моральної шкоди є доходом, що включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку ОСОБА_1 , тобто підлягають оподаткуванню за встановленими ставками.

Питання щодо оподаткування доходів фізичних осіб, в тому числі сум відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, регулюється розділом ІV ПК України, в якому визначено доходи, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, та доходи, що не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу.

Податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб

підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету врегульовано статтею 168 ПК України. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Пунктом 176.2 статті 176 ПК України передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Встановивши, що позивач на виконання вимог ПК України, як податковий агент, змушений був сплатити за відповідача податок за рахунок власних коштів, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ПАТ «Українська залізниця» має право на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з відповідача ці кошти як зайво отримані всупереч вимогам закону.

Верховний Суд врахував, що у справі, що переглядається, в частині висновків преюдиційне значення має постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2014 року у справі № 804/19273/14, якою встановлено, що Придніпровська залізниця, виплачуючи добровільно відшкодування моральної шкоди, правомірно діяла як податковий агент, а сума відшкодування моральної шкоди підлягала оподаткуванню відповідно до норм та правил ПК України, винятків щодо звільнення від оподаткування адміністративним судом не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України 2004 року обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на наведені норми процесуального закону, у справі, що переглядається, суди не мали встановлювати, чи зобов`язаний був заявник діяти як податковий агент у спірних правовідносинах, оскільки такі обставини встановлені іншим судовим рішенням.

Верховий Суд виходить з того, що справляння і сплата прибуткового податку з громадян саме за рахунок фізичної особи - отримувача такого доходу - є обов`язком боржника за виконавчим провадженням, який є податковим агентом. Незазначення у резолютивній частині судового рішення, що сума, яка підлягала стягненню, визначається судом без утримання податку й інших обов`язкових платежів, не дає підстав отримати цю суму набувачу, ураховуючи обов`язок сплати податків та інших обов`язкових платежів, а також їх сплату позивачем, що підтверджено доказами у справі. Кошти, щодо яких виник спір у справі, - це та частина стягнутих коштів відповідачу рішенням суду, з яких позивач сплатив податок з доходів, не є сумою відшкодування моральної шкоди, що належить до виплати ОСОБА_1 .

Встановивши, що Придніпровська залізниця діяла як податковий агент у спірних правовідносинах, суму, сплачену як податок, повторно 06 листопада 2014 року сплатила ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження у зв`язку з ухваленням постанов про стягнення виконавчого збору та накладення арешту на майно боржника, дії з виплати грошових коштів у справі, що переглядається, не можна вважати добровільними.

У зв`язку із скасуванням постанови про стягнення виконавчого збору у заявника відпали правові підстави для виплати стягувачу грошових коштів, які вже були сплачені на користь держави та за рахунок платника податків ОСОБА_1 та які ПАТ «Українська залізниця» просить стягнути як безпідставно набуті відповідачем в порядку статті 1212 ЦК України.

Враховуючи, що законна підстава виплати грошових кошів боржником стягувачу відпала, то наявні правові підстави для повернення їх боржнику як безпідставно набуті відповідно до статті 1212 ЦК України.

Щодо застосування до спірних правовідносин правил статті 1215 ЦК України

Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Аналіз змісту пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України дає підстави для висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови одночасної наявності таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

У справі, що переглядається, ПАТ «Українська залізниця» здійснила виплату грошових коштів ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження після ухвалення постанов про стягнення виконавчого збору і накладення арешту на майно залізниці та оголошення заборони на його відчуження. Наведене свідчить, що виплата ОСОБА_1 16 322, 90 грн після сплати цієї ж суми як податку, зумовлена не добровільними діями боржника, а примусовими заходами, вчиненими державним виконавцем у межах виконавчого провадження, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин правил статті 1215 ЦК України як виняток із загального правила статті 1212 цього Кодексу.

Щодо підстав передачі справи на розгляд Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду

Верховний Суд під час вирішення цього спору встановив наявність інших, відмінних за змістом правових висновків щодо застосування тих же норм права у подібних правовідносинах, сформульованих та викладених в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

Зокрема, такими прикладами формулювання іншого правового висновку є висновки, викладені у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 180/142/16-ц (провадження № 61-20445св18), від 27 грудня 2018 року у справі № 180/849/16 (провадження № 61-12258св18), від 25 вересня 2019 року у справі № 180/1094/16-ц (провадження № 61-31583св18), ухвалених Верховним Судом у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду. У наведених постановах зроблено висновок, що за відсутності недобросовісності набуття грошових коштів особою, які є виплатою в межах відшкодування шкоди згідно з рішенням суду, а також за відсутності рахункової помилки, сплачена сума не підлягає поверненню відповідно до статті 1215 ЦК України.

Отже, судом касаційної інстанції під час перегляду оскаржуваних судових рішень констатується наявність різних за змістом застосувань положень статті 1215 ЦК України у подібних правових ситуаціях колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

З огляду на наведений аналіз норм матеріального права за встановлених фактичних обставин справи Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від правових висновків, викладених у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 180/142/16-ц (провадження № 61-20445св18), від 27 грудня 2018 року у справі № 180/849/16 (провадження № 61-12258св18), від 25 вересня 2019 року у справі № 180/1094/16-ц (провадження № 61-31583св18), ухвалених Верховним Судом у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, відповідно до яких за відсутності недобросовісності набуття грошових коштів особою, які є виплатою в межах відшкодування шкоди згідно з рішенням суду, а також за відсутності рахункової помилки, сплачена сума не підлягає поверненню відповідно до статті 1215 ЦК України.

Проте, виплата боржником грошових коштів у межах виконавчого провадження на будь-якій його стадії не є добровільною передачею майна. Під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. При цьому, відсутність недобросовісності набуття грошових коштів особою, які є виплатою з відшкодування шкоди згідно з рішенням суду, а також відсутність рахункової помилки, не можуть бути достатньою підставою для відмови у поверненні грошових коштів, сплачених боржником не добровільно, а у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Проте, враховуючи, що станом на день розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів, яка здійснювала перегляд справи № 180/849/16 (провадження № 61-12258св18), не входить до персонального складу Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, а судді цієї колегії входять до складу Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, то Перша судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати.

Однакове застосування закону забезпечуватиме реалізацію верховенства права, рівність перед законом та правову визначеність у державі. Єдність у практиці застосування одних й тих самих норм права поліпшуватиме громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також сприятиме утвердженню довіри до судової влади в цілому.

Ухвалення протилежних чи суперечливих судових рішень, особливо судом вищої інстанції, може призвести до порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Згідно з частиною другою статті 403 ЦПК України та з урахуванням наведеного наявні підстави для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справу № 180/1735/16-ц (провадження

№ 61-18013св18) за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до ОСОБА_1 , третя особа - Кіровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2017 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий: С. О. Погрібний

Судді: О. В. Білоконь

І. А. Воробйова І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник

А. С. Олійник О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара Є. В. Синельников

О. В. Ступак Г. І. Усик

С. Ф. Хопта Ю.В. Черняк

В. В. Шипович В. В. Яремко