Справа № 138/2370/18
Провадження № 22-ц/801/2134/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Могилів-Подільської місцевої прокуратури на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Цибульського О. Є. у залі суду в м. Могилів-Подільський Вінницької області,

у справі № 138/2370/18 за позовом заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубування дерев,

встановив:

У серпні 2018 року заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубування дерев.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року зазначений позов залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі керівник Могилів-Подільської місцевої прокуратури зазначив, що вказана ухвала винесена без оцінки обставин справи та всіх наданих доказів, з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56, 175, 185, 263 ЦПК України, п. 2 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», а тому відповідно до ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню та направленню справи для продовження розгляду судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та заподіяння останнім шкоди навколишньому природному середовищу Державній екологічній інспекції у Вінницькій області стало відомо ще 21.05.2018. Однак, незважаючи на те, що шкоду відповідач добровільно не відшкодовував, до часу пред`явлення прокуратурою позову Державна екологічна інспекція у Вінницькій області протягом 3 місяців не вчиняла жодних заходів щодо її стягнення. У подальшому, Могилів-Подільською місцевою прокуратурою Вінницької області 22.08.2018 повідомлено Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області та Мервинецьку сільську раду в порядку п. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про наміри звернутись з відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубання дерев у розмірі 45 292,55 грн. Після отримання позовної заяви з додатками, орган контролю та Мервинецька сільська рада, які вже були повідомлені про конкретні порушення, продовжували свою бездіяльність, адже і надалі жодних дій з метою здійснення визначених законом повноважень та відшкодування шкоди, завданої навколишньому середовищу внаслідок незаконної порубки дерев не вчинили. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься відзив Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, з якого слідує, що на момент подання Могилів-Подільською місцевою прокуратурою позову в Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відсутні кошти на сплату судового збору, тому остання не могла здійснювати свої владні повноваження щодо звернення до суду із даним позовом. Звертаючись до суду, прокурор саме вказані обставини зазначив як підстави для представництва інтересів держави, на підтвердження яких до позовної заяви також долучені копії відповідних документів, що підтверджують час виникнення правовідносин між сторонами, які заходи вживались на відновлення порушених інтересів.

Відзив на апеляційну скаргу протягом встановленого строку не надійшов.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, заслухавши осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Залишаючи вказаний позов без розгляду, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що в даному випадку прокурор не надав належних і допустимих доказів на підтвердження заяви про бездіяльність уповноваженого на державне представництво органу державної влади (місцевого самоврядування), якою було обґрунтовано необхідність представництва прокурором інтересів держави.

Судом встановлено, що після закриття кримінального провадження (а.с.32-33), порушеного щодо незаконної порубки дерев, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, останнього Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн., який ним сплачено. Дані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення №008316 від 15.05.2018, постановою про накладення адміністративного стягнення №04/107 від 21.05.2018, винесеною старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища, квитанцією про сплату штрафу ОСОБА_1 від 21.06.2018 (а.с.16-17,18, 34-35).

Вищевказані докази на думку суду першої інстанції не свідчать про бездіяльність Державної екологічної інспекції у Вінницькій області чи Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що прокурор не навів чіткого і законного обґрунтування підстав здійснення представництва ним інтересів в суді, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України постановив ухвалу про залишення позову без розгляду, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Як встановлено апеляційним судом, з позовом про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубування дерев заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області, звернувся 23 серпня 2018 року.

Заява ґрунтується на приписах ст. 66 Конституції України, ч. 1 ст. 1166 ЦК України, ст. 67, 69, 107 Лісового кодексу України, ст. 41, 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. 56 ЦПК України та мотивована порушенням інтересів держави щодо відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу в сумі 45 292,55 грн. внаслідок вирубування дерев.

Підставою звернення до суду заступника керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області зазначено те, що уповноважені органи на захист інтересів держави не звертались до суду з відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубування дерев, що порушує права та інтереси держави.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює, окрім іншого, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії (ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру»).

Як вбачається з матеріалів справи, Могилів-Подільською місцевою прокуратурою вивчено стан додержання вимог природоохоронного законодавства, за результатами якого виявлено факт наявності невідшкодованих збитків, завданих незаконною порубкою лісу.

Встановлено, що 08.11.2017 до Могилів-Подільського ВП ГУНП у Вінницькій області від директора ДП «Могилів-Подільський райагроліс» надійшло повідомлення про те, що 06.11.2017 на території Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району у 119 кварталі 3 виділі (лісосмуга) ДП «Могилів-Подільський райагроліс» ВОКСЛП «Віноблагроліс» скоєно самовільну порубку дерев.

По даному факту 09.11.2017 відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000810, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

14.05.2018 винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, порушеного щодо незаконної порубки дерев, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, а матеріали кримінального провадження направлено до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

В зв`язку з чим Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області було ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 204 грн., який ним сплачено.

Дані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення №008316 від 15.05.2018, постановою про накладення адміністративного стягнення №04/107 від 21.05.2018, винесеною старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 № 275, Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція відповідно до покладених на неї завдань серед іншого уповноважена пред`являти претензії про відшкодування шкоди, збитків і втрат, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства з питань, що належать до її компетенції, та розраховує їх розмір, звертається до суду з відповідними позовами.

Про факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та заподіяння останнім шкоди навколишньому природному середовищу Державній екологічній інспекції у Вінницькій області стало відомо ще 21.05.2018.

Однак, незважаючи на те, що шкоду відповідач добровільно не відшкодовував, до часу пред`явлення прокуратурою позову Державна екологічна інспекція у Вінницькій області протягом 3 місяців не вчиняла жодних заходів щодо її стягнення.

У подальшому, Могилів-Подільською місцевою прокуратурою Вінницької області 22.08.2018 повідомлено Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області та Мервинецьку сільську раду в порядку п. 4 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про наміри звернутись з відповідним позовом про відшкодування шкоди, завданої навколишньому природному середовищу внаслідок вирубання дерев у розмірі 45 292,55 грн. (а. с. 36,37) .

Після отримання позовної заяви з додатками, орган контролю та Мервинецька сільська рада, які вже були повідомлені про конкретні порушення, продовжували свою бездіяльність, адже і надалі жодних дій з метою здійснення визначених законом повноважень та відшкодування шкоди, завданої навколишньому середовищу внаслідок незаконної порубки дерев не вчинили.

Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься відзив Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, з якого слідує, що на момент подання Могилів-Подільською місцевою прокуратурою позову в Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відсутні кошти на сплату судового збору, тому остання не могла здійснювати свої владні повноваження щодо звернення до суду із даним позовом (а.с.70,71).

Звертаючись до суду, прокурор саме вказані обставини зазначив як підстави для представництва інтересів держави, на підтвердження яких до позовної заяви також долучені копії відповідних документів, що підтверджують час виникнення правовідносин між сторонами, які заходи вживались на відновлення порушених інтересів.

Крім того, у разі невиконання, на думку суду, вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді має наслідком застосування положень законодавства про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення у разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки усунуті не були.

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області відкривши провадження у вказаній справі ухвалою від 11.09.2018, жодних недоліків цієї заяви в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави не виявив, і позовну заяву прокурора з цих підстав без руху не залишав.

Таким чином, звертаючись до суду із позовною заявою прокурором дотримано вимог ч. 4 ст. 56 ЦПК України та у позовній заяві обґрунтовано у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, та відповідний орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Тому твердження суду першої інстанції про те, що досліджені ним докази не свідчать про бездіяльність Державної екологічної інспекції у Вінницькій області чи Мервинецької сільської ради Могилів-Подільського району, а тому вважає, що прокурор не навів чіткого і законного обґрунтування підстав здійснення представництва ним інтересів в суді, не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Фактично прокурор самостійно, у кожному конкретному випадку, обґрунтовує, наводить обставини, які вказують на нездійснення чи неналежним чином здійснення захисту інтересів держави уповноваженим суб`єктом, підстави для звернення до суду.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на стороні однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 11 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Основним для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 806/1000/17).

Крім того, відповідно до п. 61 постанови Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 910/11919/17 згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор доводить бездіяльність органу, в інтересах якого він звертається до суду, а не можливість чи неможливість такого органу самостійно звернутися із цим позовом до суду.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 по справі № 924/1237/17.

Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, води та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи , організації та громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором обґрунтована наявність підстав для представництва, а також попередньо, до звернення до суду, повідомлено про це відповідних суб`єктів владних повноважень Державну екологічну інспекцію у Вінницькій області та Мервинецьку сільську раду. Наявність підстав для представництва прокурором цими органами не оскаржено, більше того, перевірено судом першої інстанції при відкритті провадження у вказаній справі.

Тим самим заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури у позові самостійно визначив та зазначив у позові з посиланням на законодавство та надані докази, у чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтував у позовній заяві необхідність їх захисту та правильно визначив орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а відтак наявні підстави для представництва інтересів держави прокурором.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, всупереч наведеним вимогам закону доводи прокурора не перевірив та дійшов передчасного висновку про залишення позову без розгляду, тому доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За приписами пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було порушено норми матеріального та процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Могилів-Подільської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник