№ 2-7530/11
провадження 2-зз/201/10/20
УХВАЛА

11 лютого 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Плевако О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України (м. Івано-Франківськ) про часткове скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з 23.03.2011р. перебувала цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «УФА «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

23.03.2011р. ухвалами судді Шелестова К.О. було відкрито провадження у справі, відстрочено сплату судових витрат та задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову, якою накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно зі здійсненням його опису та накладений арешт на грошові кошти на всіх рахунках, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням суду від 21.06.2011р. було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за двома кредитними договорами з відповідачів солідарно стягнуті грошові кошти 520 972грн. 13коп., 59 947грн. 15коп., 38 004грн. 87коп., 568 721грн. 02коп., 63 707грн. 38коп. та 41 378грн. 77коп. Також рішенням суду розподілені судові витрати.

Ухвалою суду від 05 липня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Кременецький міськрайонний ВДВС Південно-Західного Міжрегіонального Управління МУЮ (м. Івано-Франківськ) 30 січня 2020 року звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою судді від 23 березня 2011 року щодо майна, яке належить ОСОБА_1 .

Учасники справи та заявник, у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

З урахувань зазначеного суд вважає можливим розглядати питання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності цих осіб.

Частиною 1 стаття 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Частиною 8 статті 158 ЦПК України визначено, що якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи і заяви та оцінивши обставини справ, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою судді Жовтневого районного суду від 23 березня 2011 року у межах заявлених позовних вимог у розмірі 1 292 900, 15 гривень накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно зі здійсненням його опису та накладений арешт на грошові кошти на всіх рахунках, що належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, через можливість пошкодження або відчуження вказаного майна,

Також встановлено, що вище вказану заяву подано не належною особою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а учасниками справи відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи, однак зазначеною ухвалою заходи забезпечення позову були застосовані щодо відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що їм належить, а не Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України (м. Івано-Франківськ), який звернувся до суду з цією заявою та не є учасником цієї справи, крім того слід звернути увагу, що згідно нормам Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу орану Державної виконавчої служби не наділений повноваженнями звертатися до суду з вище вказаною заявою, однак статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слід також зазначити, що не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що вжиті заходи забезпечення позову щодо майна боржника перешкоджають зверненню стягнення на виявлене державним виконавцем майно боржника, однак у заяві не зазначено щодо якого яке саме майна та на підтвердження не було надано жодного належного та допустимого доказу, крім того зазначене суперечить обставинам, якими обґрунтована вказана заява, а саме: останній зазначає, що виконавчі листи, що видані судом та перебували на виконанні у відповідному органі ДВС стосовно боржника були повернуті стягувачу згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна), також ці обставини в розумінні ст. 158 ЦПК України не є підставою для його звернення до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову по справі, що також знайшло своє відображення у пункті 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року, а саме: зазначено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження).

Зазначені вище заходи забезпечення позову були вжиті по справі, для забезпечення саме цього позову, та в межах заявлених вимог.

Вказана ухвала у встановленому законом порядку набрала законної сили, оскільки оскаржена не була.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2011 року було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок погашення заборгованості за двома кредитними договорами з відповідачів солідарно стягнуті грошові кошти 520 972грн. 13коп., 59 947грн. 15коп., 38 004грн. 87коп., 568 721грн. 02коп., 63 707грн. 38коп. та 41 378грн. 77коп. Також рішенням суду розподілені судові витрати.

Зазначене рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та судом видано виконавчі листи по справі та вони перебувавли на виконанні у відповідному органі ДВС.

Крім того слід звернути увагу, що ухвалою суду від 05 липня 2019 року, що оскаржена не була та у вставленому законом порядку набрала законної сили, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто цими судовими рішеннями було встановлено та не потребує доказуванню, що підстав для скасування заходів забезпечення позову на даний час не має.

Також, слід зазначити, що ці заходи забезпечення позову були вжиті саме з метою виконання рішення суду, однак в заяві не було вказано та на підтвердження не надано відповідних доказів, що рішення виконано добровільно чи в примусовому порядку чи інше, крім того до нього не було надано належних та допустимих доказів, що заборгованість на час подання цієї заяви відсутня чи інше, тобто з урахуванням зазначеного існує обов`язок боржників, так як він не був припиненим чи добровільно виконаний боржниками чи іншою особою, а тому заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення, в зв`язку з чим не може суд прийняти до уваги наполягання заявника на його заяві, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено, в зв`язку з чим відсутні передбачені законом підстави для скасування заходів забезпечення позову.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, суд приходить до висновку, що заява не обґрунтована, не підтверджена, безпідставна і не ґрунтується на вимогах закону, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає, а тому суд вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 158, 258, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного Міжрегіонального Управління Міністерства Юстиції України (м. Івано-Франківськ) про часткове скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набрала законної сили 11 лютого 2020 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.А. Антонюк