ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 88-ц/821/1/20 Справа № 711/6310/18Головуючий по 1 інстанції - Демчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції - Нерушак Л.В.
УХВАЛА

22 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.

За участю секретаря Винник І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа - ОСОБА_4 ;

особа, яка подає заяву - представник ОСОБА_3 адвокат Левицький Вадим Андрійович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за заявою представника ОСОБА_3 адвоката Левицького Вадима Андрійовича про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування за нововиявленими обставинами, -

в с т а н о в и в :

31 липня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок та житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладені 27.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції, подавши на нього апеляційну скаргу.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1166 га, кадастровий номер :01:004:0115, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0114, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по 1585 грн. 80 коп. з кожного.

13 жовтня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 адвокат Левицький Вадим Андрійович звернувся в суд апеляційної інстанції із заявою про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви адвокат вказує, що постановою Черкаського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року у справі № 711/10526/16-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. про визначення частки боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами визначено правовий статус земельних ділянок, які були предметом договорів дарування.

Черкаським апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 , набувши у власність у порядку приватизації земельні ділянки в 2010 році, отримала це майно в особисту приватну власність. Таким чином, воно не є спільною сумісною власністю подружжя боржника та в ньому не може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї.

Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у справі № 711/6310/18 було визнано договори дарування недійсними на підставі ст.ст. 203, 234 ЦК України, оскільки сторони договорів дарування не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами, а мали на меті лише унеможливити звернення стягнення на частку боржника.

Встановлення судовим рішенням належності земельних ділянок, кадастрові номери :01:004:0115 та :01:004:0114 до особистої приватної власності ОСОБА_2 є підставою для скасування судового рішення про визнання недійсним договорів дарування, вважає заявник. Вказана обставина підтверджує їх реальний характер та свідчить про відсутність мети « унеможливити звернення стягнення на частку боржника».

Отже, посилається заявник, постанова Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року постановлена на підставі недійсних правочинів і відповідно є підстави для її перегляду відповідно до пунктів 1, 2 ст. 423 ЦПК України.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача ОСОБА_3 адвокат Левицький Вадим Андрійович просить задовольнити заяву про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року про визнання недійсними договорів дарування за нововиявленими обставинами та скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у справі № 711/6310/18 про визнання недійсними договорів дарування.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Левицького В.А., який з`явився в судове засідання, обговоривши доводи заяви та вивчивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява представника заявника ОСОБА_3 - адвоката Левицького В.А. про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Згідно вимог ч. 2 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є : істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Частиною 4 ст. 423 ЦПК України передбачено не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» вказано, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи.

Як вбачається зі змісту поданої адвокатом Левицьким В.А. заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, нововиявленою обставиною заявник вважає, що постановою Черкаського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року № 711/10526/16-ц по справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Плесюка О.С. про визначення частки боржника ОСОБА_4 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, визначено правовий статус земельних ділянок, які були предметом договорів дарування.

Під час розгляду даної справи 07 вересня 2020 року апеляційним судом було встановлено, що ОСОБА_2 , набувши у власність у порядку приватизації земельні ділянки в 2010 році, отримала це майно в особисту приватну власність, а тому воно не є спільною сумісною власністю подружжя боржника, та в ньому не може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї.

Як вбачається із матеріалів справи, про перегляд якої просить заявник за нововиявленими обставинами, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись в суд із позовними вимогами про визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок та житлового будинку, в обґрунтування своїх вимог вказував , що 15 лютого 2014 року між позивачем та ОСОБА_4 (третьою особою) було укладено договір позики, проте останній не виконав свої зобов`язання і рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/10526/16-ц від 02.08.2017 року з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 685 483 грн. 80 коп. та судовий збір в сумі 6 854 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено ( а. с. 163 - 166 т.1).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що метою звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом фактично є спроба повернути своєму боржнику ОСОБА_4 право власності на житловий будинок, яке неправомірно перейшло до інших осіб, з можливістю подальшого звернення стягнення на це майно в рахунок боргу.

Проте, ОСОБА_4 не був стороною оспорюваних договорів дарування. На момент вчинення оспорюваних правочинів, спірне нерухоме майно належало на праві приватної власності ОСОБА_2 , оскільки ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29 січня 2018 року, якою визначено частку боржника ОСОБА_4 у спільній частковій власності на житловий будинок в розмірі 1/ 2 частини, оскаржена до касаційного суду та наразі не набрала законної сили.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсними правочинів, стороною яких він не був, не довів суду, що внутрішня волі дарувальника та обдаровуваного не відповідала зовнішньому прояву. Судом враховано, що ОСОБА_3 є рідним сином дарувальника ОСОБА_2 та боржника ОСОБА_4 .

Також, суд відмовив у позові на тій підставі, що у ОСОБА_4 не виникло права власності на спірне майно, оскільки таке право виникає лише після державної реєстрації, а на момент звернення з позовом рішення суду, яким визнано за ОСОБА_4 частку у праві спільної власності, не набрало законної сили.

ПостановоюАпеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 грудня 2018 року скасовано.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними договорів дарування задоволено.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1166 га, кадастровий номер :01:004:0115, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер :01:004:0114, від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Визнано недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 від 27.04.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Золотоніського районного нотаріального округу Кравченком Сергієм Валерійовичем.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави судові витрати по 1585 грн. 80 коп. з кожного ( а. с. 243 -249 т. 1).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та задовольняючи позовні вимоги позивача про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок та житлового будинку від 27.04.2018 року, суд апеляційної інстанції послався на те, що ОСОБА_2 , як дружина позичальника ОСОБА_4 , у свій час надавала згоду на отримання її чоловіком позики, приймала участь у розгляді справи за поданням приватного виконавця про визначення частки у спільному майні подружжя. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обізнаність ОСОБА_2 про наявність судового рішення та стягнення з її чоловіка заборгованості на користь позивача. Отже, вона могла передбачати негативні наслідки як себе, так і для своєї сім`ї у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на частку у нерухомому майні.

Із матеріалів справи не вбачається, що сторонами оскаржувалась постанова суду апеляційної інстанції від 25 квітня 2019 року до суду касаційної інстанції .

Заявник у судовому засіданні підтвердив, що відповідачами ОСОБА_5 постанова апеляційного суду не оскаржувалась в касаційному порядку, оскільки був пропущений строк на оскарження.

Апеляційний суд вважає, що посилання у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, як на нововиявлені обставини, а саме : визначення правового статусу спірних земельних ділянок, які ОСОБА_2 отримала в порядку приватизації у 2010 році і отримала державні акти на ці земельні ділянки, що було встановлено постановою Черкаського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року, та в якій зазначено, що земельні ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя боржника, та в ньому не може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї, не є нововиявленими обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України, тому не можуть бути підставою для задоволення заяви адвоката Левицького А. В. від 13 жовтня 2020 року.

Як вбачається із встановлених обставин справи, що відповідач ОСОБА_2 отримала дані земельні ділянки в порядку приватизації у 2010 році, про що відповідачам ОСОБА_5 було достовірно відомо ще з 2010 року, тобто під час перегляду справи апеляційним судом у квітні 2019 року дана інформація була доступна для відповідачів, тому вони мали скористатись доказами та надати їх суду в разі потреби для встановлення всіх обставин справи.

Отже, слід дійти висновку, що відповідачі ОСОБА_5 не були позбавлені можливості визначити та встановити правовий статус та режим спірних земельних ділянок, які були подаровані ОСОБА_2 її сину - заявнику ОСОБА_3 згідно договорів дарування від 27.04. 2018 року. Тому дана обставина не встановлена постановою апеляційного суду від 07 вересня 2020 року, а існувала раніше, і відповідачам було відомо про підстави набуття права власності на земельні ділянки в порядку приватизації, оскільки в даній постанові апеляційний суд залишив без змін ухвалу суду першої інстанції, якою подання приватного виконавця залишено без задоволення. Суд вказав, що у боржника є інше майно, за рахунок якого можливо задовольнити вимоги стягувача. Отже, апеляційним судом, як і судом першої інстанції вирішувалось питання за поданням приватного виконавця щодо визначення частки ОСОБА_4 у праві спільної власності на земельні ділянки.

Дана обставина не є нововиявленою обставиною, яка б слугувала підставою для задоволення заяви про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування постанови апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що під час перегляду рішення суду першої інстанції, апеляційним судом Черкаської області 25 квітня 2019 року була надана оцінка доказам, які були надані сторонами в судовому засіданні, відповідачі ОСОБА_5 мали можливість надати докази та спростувати доводи та вимоги позивача щодо відсутності підстав для визнання недійсними договорів дарування.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що подана заява про перегляд постанови суду за нововиявленими обставинами адвокатом Левицьким В.А. в інтересах ОСОБА_3 є переоцінкою доказів, які вже були оцінені судом апеляційної інстанції у процесі розгляду справи, а дані докази щодо визначення правового статусу земельних ділянок, які були предметом договорів дарування, мали місце та були відомі відповідачам на час розгляду справи апеляційним судом у квітні 2019 року, але оцінювались судом на підставі поданих сторонами доказів, тому і були встановлені обставини справи, згідно яких апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог позивача про визнання недійсним договорів дарування.

Згідно вимог ч. 3 ст. 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Відповідно ч. 4 ст. 429 ЦПК України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд: 1) ухвалює рішення - якщо переглядалося рішення суду; 2) постановляє ухвалу - якщо переглядалася ухвала суду; 3) приймає постанову - якщо переглядалася постанова.

З огляду на вищенаведене та враховуючи, що обставини, на які посилається заявник, як на нововиявлені (постанову Черкаського апеляційного суду від 07 вересня 2020 року, якою встановлено, що земельні ділянки не є спільною сумісною власністю подружжя боржника, та в ньому не може бути виділена частка боржника для звернення стягнення на неї) не є нововиявленими обставинами у розумінні ст. 423 ЦПК України, так як дані обставини існували раніше, були відомі відповідачам, в тому числі і ОСОБА_2 , яка набула права власності на земельні ділянки в порядку приватизації земельних ділянок, тому вона мала можливість, як і інші відповідачі, визначитись із статусом належних їй земельних ділянок, які вона подарувала сину ОСОБА_3 , але визнані недійсними договори дарування земельних ділянок постановою суду апеляційної інстанції не оскаржила, в разі непогодження із ухваленим рішенням.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Левицького Вадима Андрійовича про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 423,425, 426, 429 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_3 адвоката Левицького Вадима Андрійовича про перегляд постанови Апеляційного суду Черкаської області від 25 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним договорів дарування за нововиявленими обставинами.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 24 грудня 2020 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Бородійчук В. Г.

Карпенко О. В.