Справа №: 343/1978/20
Провадження №: 2/0343/742/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 грудня 2020 року м. Долина
Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:
судді Монташевич С. М.,
з участю: секретарів судового засідання Семків В.М., Шикор Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано-Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №343/1978/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,
Стислий виклад позицій сторін:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить виділити їй в натурі частину приміщень, господарські будівлі та споруди, які складаються з: комора (підвал літ. «АЗ» III за планом) площею 3,0 кв.м; прихожа (за планом 2-1) площею 12,3 кв.м; комора (за планом 2-2) площею 1,2 кв.м; ванна (за планом 2-3) площею 6,1 кв.м; житлова (за планом 2-4) площею 15,7 кв.м; житлова (за планом 2-5) площею 12,0 кв.м; житлова (за планом 2-6) площею 12,5 кв.м; кухня (за планом 2-7) площею 8,1 кв.м - разом по літер «А-А1» 1 поверх 67,9 кв.м. Мезонін - сходова (за планом 2-8) площею 4,6 кв.м; тамбур (за планом 2-9) площею 1,2 кв.м; житлова (за планом 2-10) площею 18,7 кв.м - разом по літер «А4-А5» мезонін 24,5 кв.м. Стайня (літер Д за планом) площею 12,9 кв.м; літня кухня (літер Е за планом) площею 15,7 кв.м; вбиральня (літер 3 за планом) площею 1,4 кв.м; ворота №4 за планом; огорожа №5 за планом; огорожа №6 за планом, що становлять разом частку у розмірі 57/100 (п`ятдесят сім сотих) і знаходяться на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на це майно, судові витрати покласти на відповідача.
Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником частки у розмірі 57/100 (на праві спільної часткової власності) житлового цегляного будинку житловою площею 97,7 кв.м, загальною площею 168,6 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №914 від 01 серпня 2012 року. Зазначений факт також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31240961 від 01 серпня 2012 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 25 березня 2009р. реєстраційний номер 27088834. Відповідно до поповерхового плану будівель на АДРЕСА_1 , експлікації приміщень до плану садибного (індивідуального будинку) АДРЕСА_1 , що є складовими технічного паспорту, а також свідоцтва про право на спадщину, їй належить: комора (підвал літ. «А3» III за планом) площею 3,0 кв.м; прихожа (за планом 2-1) площею 12,3 кв.м; - комора (за планом 2-2) площею 1,2 кв.м; - ванна (за планом 2-3) площею 6,1 кв.м; - житлова (за планом 2-4) площею 15,7 кв.м; - житлова (за планом 2-5) площею 12,0 кв.м; - житлова (за планом 2-6) площею 12,5 кв.м; - кухня (за планом 2-7) площею 8,1 кв.м - разом по літер «А-А1» 1 поверх 67,9 кв.м; мезонін - сходова (за планом 2-8) площею 4,6 кв.м; - тамбур (за планом 2-9) площею 1,2 кв.м; - житлова (за планом 2-10) площею 18,7 кв.м - разом по літер «А4-А5» мезонін 24,5 кв.м. Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд, що входить до технічного паспорту, а також свідоцтва про право на спадщину, в її частку входять складові частини об`єкта нерухомого майна: стайня літер. Д площею 12,9 кв.м, літня кухня літер. Е площею 15,7 кв.м, вбиральня літер. З площею 1.4 кв.м, ворота 4, огорожа 5, огорожа 6.
Частка житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами, що належить їй, розташована на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,057 га, яка перебуває в її користуванні. Вказане підтверджується технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), у т.ч. технічним паспортом.
Власником іншої частки у розмірі 43/100 вищевказаного житлового цегляного будинку житловою площею 97,7 кв.м, загальною площею 168,6 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами, розташованого за цією ж адресою, описаної і відображеної в технічному паспорті, наскільки їй відомо, є ОСОБА_2 .
Вказаний житловий цегляний будинок із господарськими будівлями та спорудами (частка, що належить їй у розмірі 57/100 і частка, що належить ОСОБА_2 у розмірі 43/100), з моменту їх зведення її покійними батьками протягом 1957-1978р.р., 1984р., використовувались і по теперішній час використовуються як два окремих об`єкти нерухомості (дві відокремлені частини житлового будинку) з окремими виходами в кожному, хоча адреса присвоєна одна - АДРЕСА_1 . Кожне домоволодіння (садиба) розташоване і протягом вищевказаного періоду кожне використовується на окремій земельній ділянці, обнесеній огорожею - сіткою металевою в металевих стовпах, з окремими заїздами - воротами - сіткою в рамці з хвірткою, що відзначено в технічному паспорті, вищезгаданій технічній документації із землеустрою. Фактично та в дійсності садиба повністю розділена між ними оскільки ще в далекому минулому частки вже були виділені. Таким чином, як зазначалось, приміщення співвласника мають окремі виходи, відсутні місця загального користування з іншими кожного співвласниками, існує повна ізоляція приміщень сторін, тобто її частка та частка відповідача складають окремі об`єкти нерухомого майна. Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання. Зазначене дає можливість зробити висновок, що права іншого співвласника в результаті виділення їй належної частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу в натурі цієї частки зі спільної часткової власності.
Однак, відповідач, на її думку, через свій похилий вік та юридичну необізнаність, не оспорюючи фактично розмір належної їй частки, відмовила їй у здійсненні виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, шляхом укладення відповідного договору, як це передбачено ст. 364 ЦК України. Зазначена відмова відповідача перешкоджає їй звернутись до уповноваженого органу (виконавчого комітету Долинської міської ради Івано-Франківської області) із відповідною заявою про зміну адреси належного їй об`єкту нерухомості та реалізувати свої інші права, передбачені чинним законодавством. Вказана обставина змушує її звернутись до суду з відповідними позовом для захисту своїх прав.
До судового засідання від позивачки надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, судові витрати з відповідачки не стягувати та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не подавала.
Спір між сторонами не вирішений.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:
ухвалою суду від 02.11.2020 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.
Ухвалою від 30.11.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
30 листопада 2020 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, в якій вона також не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надавала, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Ухвалою суду від 22.12.2020 постановлено провести заочний розгляд даної справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, розгляд даної справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових заяв та доказів, наявних в матеріалах справи.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:
на праві приватної власності у спільній частковій власності ОСОБА_1 належить 57/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового цегляного будинку, житловою площею 97,7 кв.м., загальною площею 168,6 кв.м., позначеного в плані літерою (А), літньої кухні (л.Б), стайні (л.В), вбиральні (л.Г), стайні (л.Д), літньої кухні (л.Е), вбиральні (л.З), воріт (№1), огорожі (№2), огорожі (№3), воріт (№4), огорожі (№5), огорожі (№6), що підтверджується:
- свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 01.08.2012 державним нотаріусом Долинської міської державної нотаріальної контори Белей Е.І., зареєстровано в реєстрі за реєстровим №914 (а.с.6);
- витягом № 185305676, сформованим 18.10.2019 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8);
- витягом №31240961 від 01.08.2012 Долинської міської державної нотаріальної контори про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.7), відповідно до якого також вказано дані про спадкодавця - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спадкоємця - ОСОБА_1 , як спадкоємець у першу чергу спадкування за законом.
Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , будинковолодіння АДРЕСА_1 за вказаною адресою складається з житлового будинку загальною площею 165,3 кв.м (літ. А), літньої кухні площею 9,6 кв.м (літ. Б), стайні площею 5,2 кв.м (літ. В), вбиральні площею 1,1 кв.м (літ. Г), стайні площею 12,9 кв.м (літ. Д), літньої кухні площею 15,7 кв.м (літ Е), вбиральні площею 1,4 кв.м (літ. З), воріт площею 4,4 кв.м (№1), огорожі площею 64,2 кв.м (№2), огорожі площею 52,9 кв.м (№3), воріт площею 6,4 кв.м (№4), огорожі площею 93,4 кв.м (№5), огорожі площею 41,4 кв.м (№6) (а.с.6-9) (а.с.9-13).
Згідно з експлікацією приміщень до плану садибного (індивідуального) будинку АДРЕСА_1 , яка міститься у технічному паспорті, будинок містить такі приміщення (а.с.12):
підвал: тамбур (за планом I) площею 1,3 кв.м; комора (за планом II) площею 15,7, кв.м, разом по підвалу "А2" - 17,0 кв.м; коридор (за планом 1-1) площею 5,9 кв.м; комора (за планом 1-2) площею 3,5 кв.м; кухня (за планом 1-3) площею 8,0 кв.м; житлова (за планом 1-4) площею 11,3 кв.м; житлова (за планом 1-5) площею 11,7 кв.м; житлова (за планом 1-6) площею 15,8 кв.м - разом по літ "А-а1" І поверх - 56,2 кв.м, з яких 38,8 кв.м житлова, а 17,4 кв.м допоміжна;
комора (підвал літ. «АЗ» III за планом) площею 3,0 кв.м; прихожа (за планом 2-1) площею 12,3 кв.м; комора (за планом 2-2) площею 1,2 кв.м; ванна (за планом 2-3) площею 6,1 кв.м; житлова (за планом 2-4) площею 15,7 кв.м; житлова (за планом 2-5) площею 12,0 кв.м; житлова (за планом 2-6) площею 12,5 кв.м; кухня (за планом 2-7) площею 8,1 кв.м - разом по літер «А-А1» 1 поверх 67,9 кв.м; мезонін - сходова (за планом 2-8) площею 4,6 кв.м; тамбур (за планом 2-9) площею 1,2 кв.м; житлова (за планом 2-10) площею 18,7 кв.м - разом по літер «А4-А5» мезонін 24,5 кв.м.
Також у технічному паспорті на схемі земельної ділянки садибного (індивідуального) будинку АДРЕСА_1 зображені схематично господарські будівлі та споруди: літня кухня (літ. Б), стайня (літ. В), вбиральня (літ. Г), стайня (літ. Д), літня кухням (літ Е) та вбиральня (літ. З) (а.с.9 зворотна сторона).
Аналогічна інформація про вказаний житловий будинок АДРЕСА_2 , його приміщення, а також господарські будівлі та споруди міститься в технічному паспорті від 09.12.1978 (а.с.26-31).
Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 від 29.10.2019, зокрема погоджено межу земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою із суміжною земельною ділянкою гр. ОСОБА_2 за фактичним використанням вказаної земельної ділянки згідно з протоколом про погодження межі від 20.12.2019 (а.с.14-25).
Таким чином, між сторонами виник спір щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Оцінка суду:
дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з такого.
Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).
Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно з якою кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян.
Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на сласний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець першої черги за законом успадкувала 57/100 часток домоволодіння, що складається з житлового цегляного будинку, житловою площею 97,7 кв.м., загальною площею 168,6 кв.м., позначеного в плані літерою (А), літньої кухні (л.Б), стайні (л.В), вбиральні (л.Г), стайні (л.Д), літньої кухні (л.Е), вбиральні (л.З), воріт (№1), огорожі (№2), огорожі (№3), воріт (№4), огорожі (№5), огорожі (№6), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належало на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого 25.06.1979 виконавчим комітетом Долинської міської Ради народних депутатів Долинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в Івано-Франківському ОБТІ 28.06.1979 в реєстрову книгу №3 за реєстровим №818 та рішення Долинського районного суду від 24.10.2011 (справа №2-0-54/2011) ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадок але не оформила своїх спадкових прав.
Власником (законним володільцем) іншої частки вищевказаного будинковолодіння та суміжним користувачем земельної ділянки, виділеної для його будівництва та обслуговування, є ОСОБА_2 , відповідачка по справі.
Правовий режим спільної часткової власності визначено главою 26 ЦК України.
Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).
Як вбачається з вищеописаних доказів та підтверджується долученою технічною документацією на спірне будинковолодіння, його частки відокремлені, ізольовані один від одного, будинок має два окремі виходи, зі сторони кожного з яких розміщені окремі господарські будівлі. Спільних приміщень чи господарських будівель немає.
Частиною 1 статті 86 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Виходячи із загальних положень ЦК України, які регулюють порядок користування спільних майном, зокрема ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування земельною ділянкою на якій вони розміщені без зміни її цільового призначення.
Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності.
Згідно з ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15.
У справі, яка розглядається, спосіб захисту, обраний позивачкою ОСОБА_1 , є належним, бо дозволяє ефективно захистити особисте майнове право власності кожного із сторін - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності з відповідачкою ОСОБА_2 . Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна.
Отже, судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної у спільній частковій власності належить 57/100 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , інші 43/100 часток вказаного домоволодіння - будинку житловою площею 97,7 кв.м, загальною площею 168,6 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами, розташованого за цією ж адресою, описаної і відображеної в технічному паспорті, належить іншій особі - ОСОБА_2 .
Вказані частки використовуються як два окремих об`єкти нерухомості (дві відокремлені частини житлового будинку) з окремими виходами в кожному та з окремими господарськими спорудами, хоча адреса присвоєна одна - АДРЕСА_1 . Крім цього, кожна частка домоволодіння (садиба) розташована на окремій земельній ділянці, межі якої сторони погодили в добровільному порядку. Фактично та в дійсності садиба повністю розділена між сторонами. Таким чином, частки сторін складають окремі об`єкти нерухомого майна, що дає можливість зробити висновок, що права іншого співвласника в результаті виділення ОСОБА_1 належної їй частки із спільного нерухомого майна порушені не будуть, а тому є всі підстави для виділу в натурі цієї частки зі спільної часткової власності.
Ураховуючи викладене, а також те, що частки кожної із сторін мають самостійний вихід та комунікації й за технічними показниками домоволодіння може бути поділено на самостійні об`єкти нерухомого майна, та фактично використовується сторонами як два відокремлені об`єкти, суд вважає за можливе на підставі ст. 364 ЦК України виділити ОСОБА_1 в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна 57/100 часток домоволодіння, що складається з житлового цегляного будинку, житловою площею 97,7 кв.м., загальною площею 168,6 кв.м., позначеного в плані літерою (А): комора (підвал літ. «АЗ» III за планом) площею 3,0 кв.м; прихожа (за планом 2-1) площею 12,3 кв.м; комора (за планом 2-2) площею 1,2 кв.м; ванна (за планом 2-3) площею 6,1 кв.м; житлова (за планом 2-4) площею 15,7 кв.м; житлова (за планом 2-5) площею 12,0 кв.м; житлова (за планом 2-6) площею 12,5 кв.м; кухня (за планом 2-7) площею 8,1 кв.м - разом по літер «А-А1» 1 поверх 67,9 кв.м; мезонін - сходова (за планом 2-8) площею 4,6 кв.м; тамбур (за планом 2-9) площею 1,2 кв.м; житлова (за планом 2-10) площею 18,7 кв.м - разом по літер «А4-А5» мезонін 24,5 кв.м.; літньої кухні (л.Б), стайні (л.В), вбиральні (л.Г), стайні (л.Д), літньої кухні (л.Е), вбиральні (л.З), воріт (№1), огорожі (№2), огорожі (№3), воріт (№4), огорожі (№5), огорожі (№6), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Як уже вказувалося вище, згідно з ч. 2 ст. 367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.
За таких обставин, проаналізувавши зібрані і досліджені при розгляді справи докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачка користується належною їй частиною домоволодіння протягом тривалого часу та має право, як співвласник, на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, суд приходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві, знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, частка майна, яку просить виділити позивачка ОСОБА_1 , є відокремленою, відповідає її фактичному користуванню, таким чином, позовні вимоги позивачки про виділ належної частки із майна, що є у спільній частковій власності ,та припинення права спільної часткової власності на вказану частину будинковолодіння підлягають до задоволення, а отже позов слід задовольнити повністю.
Розподіл судових витрат:
питання судових витрат, до яких позивачка відносить сплату нею судового збору в розмірі 840,80 грн (а.с.32), суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує її уточнення залишити судові витрати за нею та з відповідачки не стягувати.
На підставі викладеного, ст.ст. 41, 124 Конституції України, ст.ст. 2-4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 328, 355, 356, 357, 358, 364, 367, 377, 1216, 1218, 1268, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 86, 88, 120 ЗК України та керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності задовольнити.
Виділити ОСОБА_1 в натурі частину приміщень, господарські будівлі та споруди, які складаються з: комора (підвал літ. «АЗ» III за планом) площею 3,0 кв.м; прихожа (за планом 2-1) площею 12,3 кв.м; комора (за планом 2-2) площею 1,2 кв.м; ванна (за планом 2-3) площею 6,1 кв.м; житлова (за планом 2-4) площею 15,7 кв.м; житлова (за планом 2-5) площею 12,0 кв.м; житлова (за планом 2-6) площею 12,5 кв.м; кухня (за планом 2-7) площею 8,1 кв.м - разом по літер «А-А1» 1 поверх 67,9 кв.м; мезонін - сходова (за планом 2-8) площею 4,6 кв.м; тамбур (за планом 2-9) площею 1,2 кв.м; житлова (за планом 2-10) площею 18,7 кв.м - разом по літер «А4-А5» мезонін 24,5 кв.м.; стайня (літер Д за планом) площею 12,9 кв.м; літня кухня (літер Е за планом) площею 15,7 кв.м; вбиральня (літер З за планом) площею 1,4 кв.м; ворота №4 за планом; огорожа №5 за планом; огорожа №6 за планом, що становлять разом частку у розмірі 57/100 (п`ятдесят сім сотих) і знаходяться на АДРЕСА_1 , припинивши право спільної часткової власності на це майно.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Долинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Івано-Франківського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Долинський районний суд Івано-Франківської області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , жителька АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний зміст рішення буде складено до 31 грудня 2020 року.
Суддя Долинського районного суду С.М. Монташевич
Текст повного судового рішення складено 29 грудня 2020 року.