Справа № 191/3676/20
Провадження № 2/191/1297/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бондаренко Г.В.

за участю секретаря Силкіної Ю.Г.

згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права приватної власності на житловий будинок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24 березня 2017 року між ним, ОСОБА_1 , з однієї сторони та ОСОБА_3 , з іншої сторони був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . За цим договором ОСОБА_3 передав йому у володіння та користування вищезазначений житловий будинок, а він виплатив йому 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень. Зазначений житловий будинок, належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 17 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., реєстр № 1787, зареєстрованого КП «СМБТІ» в реєстровій книзі Д-21 стор.49 № 659/3 22 листопада 2006 року. Сторони по договору виконали свої зобов`язанням, позивач виплатив вартість житлового будинку, а ОСОБА_3 надав йому будинок з господарськими будівлями і спорудами у володіння та користування. Та до теперішнього часу угода купівлі-продажу вказаного житлового будинку нотаріально не посвідчена, хоча відповідач зобов`язувався до 01 серпня 2017 року оформити будинок у нотаріуса. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, не виконавши своє зобов`язання щодо оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку. В зв`язку зі смертю ОСОБА_3 втрачена можливість нотаріально посвідчити правочин. Відповідач ОСОБА_2 є донькою померлого ОСОБА_3 . Фактично він володіє та користуюся вищезазначеним будинком з 2017 року на свій розсуд, та за власні кошти робить в ньому косметичні та капітальні ремонти.

Просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, який відбувся між ним, ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 з другої сторони 24 березня 2017 року, дійсним; визнати за ним, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А1-1, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., літню кухню Б, сарай В, сарай Д, сарай Е, вбиральню Г, огорожу № 1-2.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Водночас, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 24.03.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 у володіння та користування вищезазначений житловий будинок, а ОСОБА_1 виплатив йому 16 500 (шістнадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 17 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Харченко О.А., реєстр № 1787, зареєстрованого КП «СМБТІ» в реєстровій книзі Д-21 стор.49 № 659/3 22 листопада 2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 , виданого 05.07.2019 року Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

З повідомлення завідувача Першої синельниківської державної нотаріальної контори Монич Н.Д. вбачається, що після померлого ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не заводилася.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є його донька ОСОБА_2 , факт родинних відносин між якими підтверджується копією свідоцтва про народження та копіями свідоцтв про шлюб .

Відповідно до ст. 15 та ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу та одним із способів захисту прав та інтересів є зокрема визнання права.

За правилами п. 1 ч. 2ст.11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Згідно із ч.1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (частина перша статті 657 ЦК України).

Як вбачається із матеріалів справи, договір купівлі-продажу від 24.03.2017 року був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в простій письмовій формі і нотаріально не посвідчений.

Разом з тим, згідно з частиною другою статті 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно з вимогами частини 1статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності зі статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язуються передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ.

Відповідно до частини 1статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Для визнання такого договору дійсним обов`язковою умовою, як і для будь якого іншого договору, є відповідність його змісту Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (частина 3 статті 209, частина 1 статті 203 ЦК України).

Відповідно до частини 1статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Оцінивши наданий позивачем договір купівлі-продажу від 24.03.2017 року суд дійшов висновку про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу будинку, крім того, будинок переданий позивачу, який проживає в будинку близько 3 років, що свідчить про фактичне виконання договору, а тому наявні підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу дійсним.

Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок, оскільки в судовому засіданні встановлено, що продавець ОСОБА_3 помер, а його спадкоємець не заперечує проти визнання за позивачем права власності. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості.

Керуючись ст. 16, 202, 220, 328, 334, 626, 628, 655, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 247, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 24 березня 2017 року, дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок А1-1, загальною площею 40,5 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., літню кухню Б, сарай В, сарай Д, сарай Е, вбиральню Г, огорожу № 1-2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Суддя: Г. В. Бондаренко