Справа № 530/1271/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

29.12.2020 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Дем`янченка С.М., за участю секретаря Тараненко Т.І. представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Школьного В.А. розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

З позову вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . У належному позивачу домоволодінні зареєстровані ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_2 - син, який не проживає в зареєстрованому будинку понад рік. Відповідач за місцем реєстрації не з`являється, витрат пов`язаних із утриманням будинку не несе, добровільно не знімається з реєстрації, внаслідок чого позивач не може розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з цим ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду в якому просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у належному на праві приватної власності ОСОБА_2 житловому будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 09.10.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 08.12.2020 року призначено по справі судовий розгляд.

В судове засідання сторони не з`явились, від представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Школьного В.А. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позов підтримали в повному обсязі, відповідач ОСОБА_2 в судові засідання не з`явився, належним чином повідомлений через оголошення на Веб-сайті Судової влади України.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.247 ЦПК України.

Суд, суд прийнявши до уваги заяву представника позивача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають до задоволення з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Першотравневе Зіньківського району Полтавської області (а.с.6). Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (а.с.7). З довідки Першотравневої сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 13.08.2020 року вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_3 - дружина, ОСОБА_2 - син, який за місцем реєстрації не проживає ( а.с.8). Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з місця реєстрації не знявся, більше шести місяців за місцем реєстрації не проживає і з того часу останній не несе витрат по утриманню будинку, оплаті комунальних платежів, які оплачує позивач ОСОБА_1 .

В статті 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону; 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.3, ч.6 ст.3 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні місце перебування це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Норми ст.6 цього Закону зобов`язують особу протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Згідно п.п.2,3 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання, затвердженого постановою КМУ від 16.01.2003р. №35 (далі-Тимчасовий порядок реєстрації), реєстрація фізичної особи за місцем проживання грунтується на принципі вільного обрання місця проживання, яким є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку, за договором його наймання або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Таким чином, відповідач, будучи зареєстрований в будинку позивача, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Обставин, які б свідчили, що позивач або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали та в цей час перешкоджають відповідачу у користуванні будинком, або що з цього питання вони зверталися до суду чи до правоохоронних органів, судом не встановлено, як і доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації з поважних причин.

Суд, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позивачем доведено факт відсутності та не проживання відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , більще шести місяців не проживає у вищезазначеному будинку та не знявся з місця реєстрації, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає з указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що вищевказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15) та згідно ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Позивачем по справі було понесено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840 грн. 40 коп.( а.с.1). Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.47 Конституції України, ст. 1, Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону ; 475/97-ВР від 17.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року , першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»,ст.ст.158, 159 ЖК України, ст. 4,12, 13, 76, 81, 141, 217-246, 247, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 індивідуальний ідентифікаційний номер суду невідомий на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - 840 (вісімсот чотири) грн. 80 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя -