Справа № 165/1995/20 Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О. Р.
Провадження № 22-ц/802/1201/20 Категорія: 96 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Осіпука В.В.,

секретар судового засідання Ковалько О.М.,

з участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Паш`яна Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту проживання на території України, за апеляційною скаргою заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаною заявою, яку мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Нововолинськ Волинської області, де навчався і постійно проживав по АДРЕСА_1 разом зі своїми батьками.

Із 1981 року за трудовим договором почав працювати на Клайпедській базі рефрижераторного флоту, де у 1990 році отримав паспорт моряка СРСР. У період між рейсами, він постійно проживав у місті Нововолинськ разом з батьками.

У 1995 році він звільнився з роботи у Литовському державному підприємстві риболовного флоту "Юра" та повернувся проживати і постійно проживає по АДРЕСА_1 , але без реєстрації (прописки), у зв`язку із втратою паспорта громадянина СРСР та наявністю у нього лише паспорта моряка СРСР.

Після проголошення незалежності України 24.08.1991 приналежність до громадянства України підтверджувалася відповідними штампами, які вносились у паспорти громадян Союзу РСР. У зв?язку із тим, що паспорт громадянина СРСР був втрачений, у нього в паспорті моряка відсутній штамп про прописку на території України станом на 24.08.1991 року, такий штамп про громадянство йому проставлено не було.

При зверненні до Нововолинського міського відділу Державної міграційної служби з метою отримати паспорт громадянина України, йому було відмовлено із-за відсутності відомостей про його прописку та рекомендовано звернутися до суду.

У зв?язку із відсутністю у нього належних документів він не може вчинити жодної дії для реалізації своїх прав, а також позбавлений можливості оформити пенсію.

Ураховуючи наведене, просив встановити факт його постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, станом на 13 листопада 1991 року і по даний час.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2020 року заяву задоволено.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Нововолинськ Волинської області постійно проживав на території України на момент проголошення незалежності України станом на 13 листопада 1991 року і по теперішній час.

В апеляційній скарзі заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви.

Відзив на апеляційну скаргу заявник не подав.

У судовому засіданні представник заінтересованої особи апеляційну скаргу підтримав із наведених у ній підстав та просить її задовольнити.

Заявник та його представник апеляційну скаргу заперечили та просять залишити її без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими заявником письмовими доказами та показами свідків підтверджується факт його постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Проте, до такого висновку суд дійшов помилково, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.3 цього Закону, згідно яких громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку… заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно статті 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до пункту 7 Порядку… встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Згідно з пунктом 8 Порядку… для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає такі документи:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР;

в) рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до пункту 9 Порядку… для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті З Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно подати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 або станом на 13.11.1991.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву, виходив із того, що заявник підтвердив належними доказами факт його постійного проживання на території України за адресою: АДРЕСА_1 станом на 13.11.1991 по даний час.

Проте, у матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт постійного проживання заявника на території України у цей період часу.

Маючи намір встановити факт проживання на території України, заявником надано копію паспорта моряка серії НОМЕР_1 , копію свідоцтва про народження, копію атестата про середню освіту, копію атестата про закінчення Нововолинського ГПТУ №1, копію військового квитка, копію трудової книжки, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.5-11).

Разом із тим, вищезазначені документи підтверджують лише факт народження і проживання заявника ОСОБА_3 у м. Нововолинськ Волинської області до 1981 року, однак не підтверджують факт постійного проживання заявника на території України протягом 1991 року.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не значиться зареєстрованим чи знятим з реєстрації (а.с.26).

Крім того, згідно баз даних УДМС у Волинській області інформація щодо документування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон відсутня (а.с.23-25). Навпаки, на копії заяви ОСОБА_1 про видачу паспорта наявна відмітка, що паспорт обмінено з ПО м.Клайпеди на паспорт Литовської Респувбліки 02.07.1998 (а.с.23-зворот).

Зі змісту поданої суду заяви, з пояснень заявника та показів свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вбачається, що він не з 1991, а з 1995 року постійно проживав і проживає у місті Нововолинську.

Таким чином, надані заявником письмові докази не є безспірними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) його проживання на законних підставах на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Сукупний аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав та доказів для задоволення заяви ОСОБА_1 ..

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 11 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту проживання на території України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя

Судді