Справа №265/6690/20
Провадження №2/265/1782/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/6690/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

за участі позивача - ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та з 2009 року є пенсіонером за віком, отримуючи пенсію у мінімальному розмірі в сумі 2100 грн. на місяць та не маючи інших джерел доходу. Додавала, що вона зареєстрована з онуком, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином відповідача, але фактично проживає одна у АДРЕСА_1 . Пенсія, яку вона отримує, не забезпечує її необхідним мінімумом проживання, оскільки значна частина пенсії відразу йде на оплату комунальних послуг, якої ледь вистачає на харчування. У зв`язку з неможливістю сплачувати послуги своєчасно вже накопичилася заборгованість з квартирної плати в сумі 1110,15 грн. та з оплати за послуги постачання теплової енергії в сумі 18951,85 грн. Додавала, що вона є хворою людиною, тому потребує постійного лікування, на що витрачаються чималі кошти. Натомість відповідач, її син, не допомагає позивачці, не надаючи матеріальної допомоги навіть для сплати комунальних послуг на квартиру, де зареєстрований його малолітній син. При цьому відповідач працює. На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на свою користь на її утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та довічно.

Не погоджуючись із заявленими вимогами, відповідач подав суду письмовий відзив, за яким вказував, що ОСОБА_1 дійсно є його матір`ю, з якою по АДРЕСА_2 разом зареєстрований син відповідача, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначав, що квартплата та теплопостачання нараховуються на спірне житло, виходячи з його площі, а не від кількості зареєстрованих осіб у ньому. При цьому заборгованість по сплаті комунальних послуг виникла у позивача задовго до звернення з таким позовом до суду. Додавав, що з виписки з амбулаторної карти позивачки не вбачається з якого саме часу ОСОБА_4 взята на «Д» облік з діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, а також не визначено конкретний перелік ліків та не долучено чеки щодо придбання виписаних позивачці препаратів, тобто не надано документів, що підтверджують відповідний стан здоров`я та необхідність додаткових витрат позивачки на лікування. Також зазначав, що він на теперішній час не працевлаштований, не отримує доходу, не має у власності нерухомого майна, через що вимушений жити у орендованій квартирі, маючи на утриманні сина, ОСОБА_3 , 2011 р. н., на якого добровільно сплачує аліменти та який часто хворіє, що потребує додаткових витрат на його лікування. Отже, просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позивачка, ОСОБА_1 , у судовому засіданні повністю підтримуючи заявлені нею позовні вимоги, а також заперечуючи проти відзиву ОСОБА_2 , вказувала, що вона вимушена сплачувати комунальні платежі на АДРЕСА_1 за свого онука, сина відповідача, хоча його вона не бачила з 2014 року. При цьому її син, ОСОБА_2 , не бажає ані добровільно їй допомагати по утриманню квартири, ані зняти з реєстрації з місця проживання позивачки свого сина, ОСОБА_3 . Також зазначала, що у лікарській довідці відносно онука, ОСОБА_3 , не вказано діагноз захворювання дитини. Таким чином, оскільки її син має кошти для оплати оренди за житло по АДРЕСА_3 , маючи при цьому зареєстроване місце реєстрації, то він, будучи працездатним, має сплачувати їй аліменти в розмірі 3000 грн. на її утримання щомісячно. Просила задовольнити позов.

Відповідач, ОСОБА_2 , до судове засідання не з`явився, будучи про день та час слухання справи повідомленим належним чином, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності у присутності його представника Наливай О. С .

Представник відповідача, адвокат Наливай О. С., будучи про день та час слухання справи повідомленою належним чином, надала суду клопотання про відкладення розгляду справи, мотивуючи його тим, що позивачці потрібен час для підготовки відповіді на відзив ОСОБА_2 .

З огляду на це суд зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так на підставі ч. 2 ст. 223 ЦПК суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В той же час згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин.

З огляду на викладене, суд зазначає, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що згідно із ч. 1, 5 ст. 178 ЦПК у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, до якого додаються докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Натомість, на підставі ч. 1 ст. 179 ЦПК у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

При цьому суд звертає увагу на те, що за ч. 2, 4 ст. 174 ЦПК заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Однак подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Суд зазначає, що за ч. 3 ст. 13 ЦПК учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, суд, з`ясувавши у судовому засіданні думку ОСОБА_1 , яка, вчасно отримавши відзив від ОСОБА_2 та ознайомившись із ним, не забажала використати надане їй право на подання відповіді на відзив, встановив, що підстав для відкладення розгляду справи з наведених адвокатом відповідача підстав у суду немає.

Виходячи з наведеного мотивування, враховуючи принцип диспозитивності, позицію відповідача, який виклав свої заперечення проти позову у письмовому відзиві, долучивши до нього відповідні докази, суд, керуючись ст. 223 ЦПК, дійшов переконання, що незважаючи на першу неявку представника відповідача, наведені адвокатом Наливай О. С. причини її неявки, суд визнав не поважними.

Отже, за ст. 223 ЦПК суд дійшов переконання про можливість провести розгляд справи за відсутності адвоката Наливай О. С.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом за матеріалами встановлено, що за свідоцтвом про народження, виданим 3 липня 2018 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 670, вбачається, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю якого зазначено ОСОБА_1 (а. с. 7).

З копії паспорту громадянина України (серія НОМЕР_1 ) позивачки вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3).

За інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 26 вересня 2020 року вбачається, що по АДРЕСА_2 зареєстрований разом із позивачкою, ОСОБА_1 , також ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6).

Вказане також підтверджується копією особового рахунку на АДРЕСА_1 , де ОСОБА_1 вказана наймачем такого житлового приміщення (а. с. 5).

Натомість, на підставі довідок про склад сім`ї від 16 січня 2020 року та від 28 вересня 2020 року, складених КСН «Азовець», вбачається, що позивачка фактично по АДРЕСА_2 мешкає одна (а. с. 8, 9).

Відповідно до пенсійного посвідченням (серія НОМЕР_2 ) від 5 серпня 2009 року, виданого Пенсійним фондом України, вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером з 5 серпня 2009 року, яка отримує пенсію за віком в розмірі 2100 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 4 вересня 2020 року Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (а. с. 13, 14).

Відсутність у позивачки інших доходів, окрім вказаної пенсії, підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 8 вересня 2020 року, а також довідкою про неотримання допомоги від 4 вересня 2020 року, виданою Департаментом соціального захисту населення Маріупольської міської ради Донецької області (а. с. 15, 16).

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на «Д» обліку із діагнозом: атеросклеротичний кардіосклероз, СП II А , ступінь 2, ризик 4, що підтверджується випискою з амбулаторної карти від 13 жовтня 2020 року, наданою КПН Маріупольської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5 м. Маріуполя» (а. с. 12).

Наявність заборгованості у ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 з квартирної плати перед ЖКП «Азовжитлокомплекс» на суму 1110,15 грн. та з оплати послуг з теплопостачання перед ККП «Маріупольтепломережа» на суму 18951,85 грн. підтверджується актом звіряння від 28 вересня 2020 року та розрахунком наявності боргу відповідно (а. с. 10, 11).

У свою чергу суд вказує, що відповідач, ОСОБА_2 , офіційно не працевлаштований та не має стабільного доходу, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 18 грудня 2020 року.

Також у ОСОБА_2 відсутнє на праві власності нерухоме майно, що підтверджується інформацією від 21 грудня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Укладення ОСОБА_2 договору оренди житла від 3 серпня 2020 року терміном на 1 рік та орендною платою у сумі 2000 грн. на місяць підтверджується копією договору найму відповідачем кв. АДРЕСА_4 .

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 26 листопада 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 489 від 6 травня 2011 року, вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьком якого вказаний ОСОБА_2 .

З довідки лікаря ОСОБА_8 вбачається, що малолітній ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку, бо часто та тривало хворіє.

Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 Сімейного кодексу України (далі за текстом рішення - СК) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

На підставі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність в розмірі: з 1 липня 2020 року - 1712 грн., а з 1 грудня 2020 року - 1769 грн.

Отже, судом встановлено, що протягом 2020 року ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі більше ніж визначений законом на 2020 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

При цьому суд зазначає, що той факт, що ОСОБА_1 отримує пенсію у розмірі, який перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, не є підставою для відмови у задоволенні її позову, оскільки положення ст. 202, 203 СК не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як безумовної умови для стягнення чи відмови у стягненні аліментів.

Отже, тлумачення ст. 202 СК свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

2) непрацездатність матері, батька;

3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Натомість обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 5 вересня 2019 року по справі № 212/1055/18-ц.

На підставі ст. 205 СК суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , за адресою якої зареєстрований також син відповідача, яка у свою чергу отримує невелику пенсію близька 2100 грн. на місяць.

З огляду на непрацездатний вік позивачки, те, що вона є пенсіонером, має низку захворювань та отримує пенсію, якої не вистачає на задоволення найнеобхідніших потреб ОСОБА_1 , яка також повинна сплачувати комунальні послуги за місцем свого проживання, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги від свого сина.

ОСОБА_2 , у свою чергу, у такому випадку зобов`язаний утримувати свою матір за законом оскільки є працездатного віку, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання матері.

При цьому відповідачем не було надано суду доказів того, що він не має можливості надавати допомогу ОСОБА_1 , а судом не встановлено підстав, передбачених ст. 204 СК, для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримувати непрацездатну позивачку.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові 18 листопада 2020 року по справі № 757/52096/18 та у постанові від 10 червня 2019 року по справі № 761/35717/16ц.

На підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб складає з 1 січня 2020 року - 2102 грн.

Також згідно із ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 вересня 2020 року розмір мінімальної заробітної плати в Україні дорівнює 5000 грн. на місяць.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивачки, суд враховує, що за ч. 2 ст. 195 СК заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

На підставі інформації Головного управління статистики у Донецькій області середньомісячна заробітна плата на одного працівника за липень 2020 року становила 12010 грн., внаслідок чого вбачається, що 1/4 частка від доходу платника аліментів, який не працює офіційно, в Донецькому регіоні складатиме близька 3000 грн. на місяць.

В свою чергу суд вказує, що за ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України (далі - СК), відносно до малолітнього сина ОСОБА_2 , мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року становить - 2218 х 50 / 100 = 1109 грн.).

Таким чином суд, враховуючи розмір мінімальної заробітної плати в Україні та середню заробітну плату працівника даної місцевості, а також прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений Законом України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року у розмірі 2102 грн., дійшов висновку, що ОСОБА_2 , маючи зареєстроване місце проживання, має змогу сплачувати аліменти на свою непрацездатну матір у твердій грошовій сумі в розмірі саме 1000 грн. від усіх видів доходів, оскільки після відрахування витрат ОСОБА_2 , дохід відповідача залишатиметься вищим від прожиткового мінімуму.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 28 лютого 2018 року по справі № 766/47/16-ц.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 частково шляхом стягнення з ОСОБА_9 аліментів на її користь на утримання непрацездатної позивачки в розмірі 1000 грн. від усіх видів доходів відповідача щомісячно.

На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача на користь держави слід також стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 9 листопада 2020 року та довічно.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 28 грудня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований в АДРЕСА_5 .

Суддя