ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2080/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/1449/18 Категорія: на ухвалу Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач - заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури;

відповідачі Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 ;

третя особа: Черкаське регіональне управління водних ресурсів;

особа, яка подала апеляційну скаргу перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року у справі за позовом заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури до Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Черкаське регіональне управління водних ресурсів про визнання незаконним та скасування рішення Свидівоцької сільської ради, свідоцтва про право власності та державної реєстрації права власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

у липні 2018 року заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» № 54-5 від 11 серпня 2015 року в частині відведення ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0209, загальною площею 0,1000 га, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту с. Свидівок; визнати недійсним свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га СТА №022159 від 16 вересня 2015 року, видане ОСОБА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності зареєстровану за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №11198508 від 15 вересня 2015 року на земельну ділянку за кадастровим номером :04:005:0209.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року позов заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури залишено без розгляду.

Ухвала суду обґрунтована тим, що виходячи з позовних вимог прокурора, він фактично діє не в інтересах держави, а в інтересах територіальної громади. Разом з цим, прокурором не надано жодних доказів наявності звернень від територіальної громади щодо представництва її інтересів прокурором у суді.

Суд вказав, що прокурором не обґрунтовано з посиланням на законодавство наявність факту порушення оспорюваним рішенням інтересів держави та не визначено, яким чином вибуття земельної ділянки із володіння, користування та розпорядження територіальної громади с. Свидівок Черкаського району Черкаської області зашкодило або може зашкодити інтересам держави. Фактичним розпорядником спірної земельної ділянки була територіальна громада в особі Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області, і саме вона могла отримувати матеріальні блага від земельної ділянки у вигляді орендної плати, земельного податку, інших зборів та платежів. На думку суду, вибуття земельної ділянки із володіння територіальної громади може вплинути виключно на інтереси територіальної громади та за захистом порушеного права громади може звернутися безпосередньо Свидівоцька сільська рада Черкаського району Черкаської області.

У зв`язку з наведеним, суд вирішив, що позовну заяву прокурора слід залишити без розгляду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, перший заступник керівника Черкаської місцевої прокуратуриподав апеляційну скаргу та просить скасувати ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі вказує, що звертаючись із вказаним позовом, прокурор зазначав, що він звертається до суду як позивач у зв`язку із виконанням ним функцій захисту державних інтересів у формі представництва до органу місцевого самоврядування, який порушив вимоги Земельного кодексу України при наданні земельної ділянки.

Зазначає, що в системі органів державної влади відсутній орган чи інший суб`єкт владних повноважень, який був би уповноваженим здійснювати контроль у сфері законності дій Свидівоцької сільської ради в частині зміни цільового призначення земель водного фонду та був би при цьому відповідно до Конституції України і законів України наділений правом захищати порушені інтереси держави в суді.

Особою уповноваженою державною на здійснення відповідних функцій щодо розпорядження земельними ділянками від імені територіальної громади є Свидівоцька сільська рада, яка не може бути позивачем у даній справі, оскільки є у ній відповідачем.

Прокурор вказує, що порушення законних інтересів держави полягає у незаконній зміні цільового призначення земельних ділянок та, як наслідок протиправної їх передачі у приватну власність для потреб індивідуального дачного будівництва, оскільки ці землі не могли бути передані у приватну власність.

Пред`явлення даного позову спрямоване на відновлення порушеного права держави в особі територіальної громади с. Свидівок на землі водного фонду, суспільної рівноваги та забезпечення конституційного права кожного громадянина користуватися землями водного фонду у встановлений законом спосіб.

Також скаржник вказує, що судом першої інстанції залишено позовну заяву без розгляду фактично з підстав, викладених у заяві представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Кузьменка В.А., а позивач був позбавлений можливості надати свої обґрунтування на спростування доводів, зазначених у вказаній заяві, оскільки розгляд справи було проведено у спрощеному провадженні та копію заяви не направлено на адресу Черкаської місцевої прокуратури.

18 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьменко В.А. надіслав відзив на апеляційну скаргу та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського районного суду від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Вказує, що прокурор не врахував право виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради або безпосередньо територіальної громади с. Свидівок звернутись до суду із відповідним позовом.

Вважає, що прокурором помилково визначено відсутність державного органу, на який покладено обов`язок контролю за використанням земель державного фонду, оскільки відповідно до Положення про Державне агентство водних ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №393, Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністерства екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Зазначає, що у даній справі відсутній конкретний матеріальний або нематеріальний інтерес держави у вирішенні спору, оскільки в результаті задоволення позову держава не одержує ніякого матеріального чи нематеріального блага, тому що можливим вигодонабувачем може бути лише територіальна громада, а не держава. Тобто, виходячи з позовних вимог прокурора, він фактично діє не в інтересах держави, а в інтересах територіальної громади. Разом з цим, прокурором не надано жодних доказів наявності звернень від територіальної громади щодо представництва її інтересів прокурором у суді.

Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини вказує, що підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються нездатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно.

Також вважає, що під час розгляду справи судом першої інстанції права позивача не було порушено, оскільки заяву про залишення без розгляду позовної заяви представником відповідача було подано 18 вересня 2018 року та уточнено 30 вересня 2020 року, а оскаржувана ухвала постановлена 12 листопада 2020 року, тому позивач мав право ознайомитись із матеріалами справи, знаючи, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституцій України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики ЄСПЛ, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституцій України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ «Про прокуратуру».

Частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Черкаської місцевої прокуратури в своїй позовній заяві зазначив, що в системі органів державної влади відсутній орган чи інший суб`єкт владних повноважень, який був би уповноваженим здійснювати контроль у сфері законності дій Свидівоцької сільської ради, в частині зміни цільового призначення земель водного фонду та був би при цьому відповідно до Конституції України і законів України наділений правом захищати порушені інтереси держави в суді.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Обов`язок доказування, подання доказів та підстави звільнення від доказування, визначені у статтях 81-82 ЦПК України.

Системне тлумачення вказаних норм закону дозволяє дійти висновку, що стаття 175 ЦПК України вимагає вказувати у позовній заяві докази на підтвердження підстав заявлених позовних вимог (на підтвердження обставин, якими обґрунтовані ці вимоги). Незгода суду з наведеним у позовній заяві обґрунтуванням прокурора щодо визначеної ним підстави представництва, як і неподання прокурором доказів відсутності органів влади, які мають повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, не є підставою для залишення позову без розгляду.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив таку відсутність, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону застосовується до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц.

Суд першої інстанції на вище вказане не звернув увагу, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про залишення позову прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Водночас посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції прав позивача під час розгляду справи, у зв`язку з ненаправленням представником відповідача на адресу прокуратури копії заяви про залишення позову без розгляду, та ненадання позивачу можливості надати свої заперечення, є безпідставними. Так чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов`язок відповідача направляти на адресу позивача заяви чи клопотання з процесуальних питань, крім заяв, які подаються на стадії виконання судового рішення (стаття 183 ЦПК України).

При цьому позивач має право знайомитись із матеріалами справи і надавати свої заперечення проти заяв, клопотань інших осіб (стаття 43 ЦПК України).

У зв`язку з тим, що справа розглядалась судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження, суд вирішував її на підставі наявних у ній матеріалів, що не є порушенням порядку, визначеного статтею 279 ЦПК України.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; не відповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, оскільки судом постановлено ухвалу з порушенням норм процесуального права, колегія суддів апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури задовольняє, ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року скасовує та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Черкаської місцевої прокуратури задовольнити.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 листопада 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах викладених в статті 389 ЦПК України.

Судді

Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року