Справа № 740/4263/20
Провадження № 2/740/1352/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Талалаївської об`єднаної територіальної громади (Ніжинський старостинський округ № 3) Ніжинського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування,

установив:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору та на 1/8 частини цього будинку в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 .

Позов мотивовано тим, що відповідно до довідки Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 30 вересня 2020 року № 03-25/839 житловий будинок АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_7 . Станом на 15 квітня 1991 року в зазначеному будинку крім голови двору проживали: ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_1 син, ОСОБА_3 невістка, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 онуки голови двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, яка становить 1/6 частини вказаного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 голова двору ОСОБА_7 помер, спадкоємцями за законом після його смерті на належну йому 1/6 частини будинку були: ОСОБА_6 його дружина та ОСОБА_1 його син, які фактично прийняли спадщину, але не оформили її в установленому законом порядку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , яка на випадок своєї смерті залишила заповідальне розпорядження на користь своєї онуки ОСОБА_8 , яка в свою чергу протягом 6 місяців після відкриття спадщини подала до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини. У зв`язку з цим спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняли за законом її син позивач у справі та дочка ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа. Спадкоємці частково оформили свої права, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Залишилася не успадкованою 1/4 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного округу Чумак Л. В. від 27 липня 2020 року № 162/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкову частину вказаного житлового будинку з будівлями і спорудами у зв`язку з тим, що вказане будинковолодіння належить до колгоспного двору, а тому частки його членів є рівними, таким чином, не тільки голова колгоспного двору спадкодавець є його власником і видача свідоцтва про право на спадщину приведе до порушення прав інших членів колгоспного двору.

Позивач зауважив, що треті особи, які в сукупності мають право на ѕ частини спадкового будинку відмовляються від своїх часток, тому просить визнати за ним право власності на 3/4 частини вказаного будинковолодіння, як за колишнім членом колгоспного двору та просить визнати за ним право власності на 1/8 частини цього будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Позивач не має іншої можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати своє право власності на нерухоме майно, тому за захистом своїх прав змушений звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 09-00 год. 26 листопада 2020 року.

26 листопада 2020 року підготовче засідання відкладено на 08-30 год. 23 грудня 2020 року.

Від позивача на адресу суду надійшла заява про підтримання позовних вимог, прохання про їх задоволення та розгляд справи в його відсутність

У клопотанні від 05 листопада 2020 року представник відповідача в.о. старости Ніжинського старостинського округу № 3 Ніжинського району Чернігівської області позов визнав, просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позов визнала.

У судове засідання треті особи у справі не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхню відсутність, не заперечували проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні у разі визнання позову відповідачами.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи відповідачі визнали позов у повному обсязі і таке визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.

Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим Виконавчим комітетом Ніжинської районної ради народних депутатів від 28 серпня 1989 року на підставі рішення від 24 березня 1989 року № 79, вказаний будинок належав колгоспному двору, головою є ОСОБА_7 (а. с. 13).

Указана обставина підтверджується також технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який міститься на а. с. 14 18, згідно з яким зазначений житловий будинок зареєстрований в цілому на праві особистої власності як колгоспний двір за ОСОБА_7 його головою.

Станом на 15 квітня 1991 року в домоволодінні АДРЕСА_1 проживали: ОСОБА_7 власник (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_6 дружина (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_1 син, ОСОБА_3 невістка, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 онуки голови двору, що вбачається з довідки Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 30 вересня 2020 року № 03-25/839 (а. с. 12).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно із ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі Вказівки № 112/5), а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі Вказівки № 69).

За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абз. 2 п. 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

Після введення в дію Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.

Зі справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не втратили права на вказане будинковолодіння, їхні частки є рівними по 1/6.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 батько позивача, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 01 березня 2011 року серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про народження від 20 липня 1962 року серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які перебували у шлюбі з 16 липня 1958 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 (а. с. 10, 22).

У матеріалах наданої на запит суду спадкової справи № 54/2019, заведеної щодо майна ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 97) є відповідь на запит Державного нотаріального архіву Чернігівської області, відповідно до якої спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 не заводилася.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 успадкували кожен по 1/12 частини вказаного будинковолодіння, набувши у власність кожен по ј частини будинку.

Матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 грудня 2018 року серії НОМЕР_4 (а. с. 9).

Згідно з копією спадкової справи № 54/2019, заведеної приватним нотаріусом Ніжинського районного округу Чумак Л. В. щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , із заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулися ОСОБА_1 її син та ОСОБА_2 дочка.

15 липня 2019 року приватний нотаріус Ніжинського районного округу Чумак Л. В. видала на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,0657 га, яка за життя належала ОСОБА_6 .

Отже, неоформленою позивачем після смерті матері ОСОБА_6 залишилася спадщина у вигляді 1/8 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Ніжинського районного округу Чумак Л. В. від 27 липня 2020 року № 162/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову частину вказаного житлового будинку АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Постанову мотивовано тим, що до складу спадкового майна входить житловий будинок, який відноситься до типу колгоспний двір. Однак станом на 15 квітня 1991 року в спадковому будинку разом з головою колгоспного двору проживали ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які також мають право на частку в майні колгоспного двору. У наданому спадкоємцем свідоцтві про право власності на жилий будинок вказано, що житловий будинок належить колгоспному двору, при цьому зазначено лише голову колгоспного двору, а інформація про інших членів двору відсутня, тому оформити спадщину на підставі такого правовстановлюючого документа неможливо.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як передбачено ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок, свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Оскільки позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері та батька, інші члени колгоспного двору треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, не заперечують проти задоволення позову визнання права власності на житловий будинок у вказаних частинах, позивач позбавлений можливості в позасудовому порядку оформити спадщину у вигляді будинковолодіння, яке є колгоспним двором, то його права підлягають захисту в обраний ним спосіб, в межах заявлених позовних вимог.

Разом з цим у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У свою чергу ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Оскільки позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину в установленому законом порядку після смерті своєї матері ОСОБА_6 , але отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом у порядку спадкування на вказане будинковолодіння не може, тому суд вважає наявними правові підстави для визнання за позивачем права власності на частку в зазначеному будинковолодінні в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

При цьому спадкодавець ОСОБА_6 не втратила до своєї смерті права на належну 1/6 частини вказаного домоволодіння, як члена колгоспного двору та на належну в порядку спадкування після смерті чоловіка 1/12 частини будинку, які входять до складу спадщини; цивільна правоздатність спадкодавця як фізичної особи відповідно до ст. 25 ЦК України припинилася в момент смерті.

При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначене будинковолодіння в цілому порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 81, 206, 247, 263 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Талалаївської об`єднаної територіальної громади (Ніжинський старостинський округ № 3) Ніжинського району Чернігівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_5 ) право власності на 1/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; НОМЕР_5 ) право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , як за колишнім членом колгоспного двору.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Р ішення складене і підписане 28 грудня 2020 року.

Суддя І. М. Шевченко