Справа №2-840-11
4-с/705/31/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого - судді Білик О.В.

за участю: секретаря судового засідання: Щербакової Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Умані Черкаської області скаргу ОСОБА_1 , що подана адвокатом Куриленко Радою Миколаївною, на дії та рішення державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Куриленко Р.М., звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області зі скаргою на дії та рішення державного виконавця. У скарзі вказано, що 23.05.2011 Бучанським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою відкрите виконавче провадження за виконавчим листом №2-840/11, що виданий 10.02.2011 на підставі рішення Уманського міськрайонного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2011 і до його повноліття. У скразі вказано, що постанова про встановлення тимчасового обмеження і керування транспортним засобом, відсутня, однак з інформації про виконавче провадження вбачається, що виконавчі дії проводилися у відділі ДВС Бучанського МУЮ. Згідно відповіді з ДВС Бучанського МУЮ вбачається, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, ВП №26947074 перебуває у Васильківському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). У скарзі зазначено, що 14.02.2018 державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами відносно ОСОБА_1 на підставі ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження». У скарзі адвокат посилається на те, що ОСОБА_1 , ніколи не проживав за вказаною адресою, а лише за нею зареєстрований, однак два відділи ДВС систематично направляли на вказану адресу виконавчі документи, при цьому не переконавшись в їх отриманні, виносили заходи впливу щодо особи-протоколи про адміністративне правопорушення, штрафи, заходи тимчасового обмеження, у зв`язку із невиконанням рішення суду, з якими до 2019 року ОСОБА_1 ознайомлений не був, оскільки він там не проживав та вказану кореспонденцію не отримував. У скарзі вказано, що на час винесення вищевказаної постанови повноважень державному виконавцю щодо застосування та встановлення такого заходу як тимчасове обмеження у праві користування транспортними засобами не надавалося. Зазначене обмеження може застосовуватись, якщо заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року, тому при винесені постанови державним виконавцем не враховано конституційних принципів дії закону в часі. ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 7 грудня 2017 року, набрав чинності 06 лютого 2018 року, тому підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дати набрання чинності Закону. ОСОБА_1 про виникнення заборгованості з несплати аліментів не знав, у розшук не оголошувався у зв`язку із несплатою аліментів. Крім того, судове рішення щодо стягнення аліментів виносилося за його відсутності. У зв`язку із викладеним, адвокат вважає, що процесуальний строк на оскарження цієї постанови, повинен бути поновлений. Адвокат вказує, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови. Крім того, адвокат зазначає, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, його заробітки носять епізодичний характер, так як він займається періодичними приватними перевезеннями, тому застосування тимчасового обмеження у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано до нього, оскільки встановлення такого обмеження позбавляє заявника основного законного джерела засобів для існування. ОСОБА_1 не є приватним підприємцем чи фізичною особою підприємцем, тому надати докази щодо використання автомобільного транспорту не виявляється можливим. Обмеження у праві керування позбавить заявника можливості заробляти кошти та сплачувати аліменти, ОСОБА_1 не має наміру ухилятися від їх сплати аліментів та має бажання виплатити борг, який виник у зв`язку із невчасною сплатою. Також у скарзі вказується, що ОСОБА_1 , почав виплачувати аліменти з 30.05.2019, з часу коли державним виконавцем Васильківського міськрайонного відділу ДВС Центральної міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Київ) було здійснено виїзд за адресою реєстрації ОСОБА_1 та з`ясовано що останній проживає по АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного у скарзі заявник просить суд поновити строк для оскарження дій державного виконавця та скасувати постанову державного виконавця від 14.02.2018 Бучанського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Кудрановського Юрія Володимировича про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, що винесена відносно ОСОБА_1 ..

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Адвокат Куриленко Р.М. в судове засідання не з`явилася, до суду через електронні засоби зв`язку подала заяву про розгляд скарги у її відсутність та у відсутність ОСОБА_1 .

Інші учасники розгляду скарги до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду скарги, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали скарги, суд встановив такі обставини.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 26.04.2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.04.2011 і до його повноліття.

23.05.2011 державним виконавцем ВДВС Бучанського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 26947073, на підставі виконавчого листа № 2-840/11, що виданий 10.02. 2011 Уманським міськрайонним судом Черкаської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина.

14.02.2018 державним виконавцем Бучанського ВДВС ГТУЮ в Київській області винесено постанову ВП № 26947073 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

14.02.2018 державним виконавцем Бучанського ВДВС ГТУЮ в Київській області винесено постанову ВП № 26947073 про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобми.

14.05.2019 державним виконавцем Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про накладення штрафу на ОСОБА_1 за несплату аліментів понад три роки.

15.05.2019 державним виконавцем Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві користування мисливською, пневматичною та іншою зброєю.

15.05.2019 державним виконавцем Васильківського МРВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві полювання.

ДВС Васильківським МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) направлено відповідь №17092 від 13.05.2020 на адвокатський запит, в якій вказано, що 23.05.2011 Бучанським МВ ДВС ГТУЮ у Київській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та копії постанов направлено сторонам. У листі також вказувалися всі дії, які були проведенні державними виконавцями у відповідному виконавчому провадженні з 2011 року по 2020 рік. З поміж іншого у листі вказано, що 14.02.2018 направлено до Головного сервісного центру МВС України постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит № 31/1067аз від 26.08.2020 Головного сервісного центру МВС, вбачається, що відповідно до даних баз, які є в ГСЦ МВС, інформація про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом ОСОБА_1 та інформація про арешт транспортного засобу, який зареєстрований за ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до довідки-розрахунку № ВП26947073 від 14.07.2020 Васильківського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), вбачається, що заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_1 з 05.04.2011 по 26.03.2018 складає 61 649,52 грн. Всього станом на 30.06.2020 нараховано аліментів в сумі 108983,02 грн., сплачено аліментів в сумі 23878 грн. Всього загальна заборгованість станом на 30.06.2020 складає 97202,52 грн.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти клопотання, користуватися іншими правами, наданими законом.

Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює начальник відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження, можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Як вбачається з тексту поданої скарги, адвокат посилається на те, що до 2019 року ОСОБА_1 повідомлений не був про наявність постанови про обмеження його у праві керування транспортними засобами, та, що у квітні 2020 ОСОБА_1 звернувся до нього та повідомив, що відносно нього перебуває виконавче провадження у Васильківському МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зі сплати аліментів. Адвокат Куриленко Р.М. подала запити до органів ДВС та 13.05.2020 адвокату направлено відповідь з Васильківського МРВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 17092 У листі також вказувалися всі дії, які були проведенні державними виконавцями у відповідному виконавчому провадженні з 2011 року по 2020 рік. З поміж іншого у листі вказано, що 14.02.2018 направлено до Головного сервісного центру МВС України постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом. Крім того, разом із відповіддю на запит направлено копію постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом.

В той же час, адвокат звернулася в суд із відповідною скаргою 16.09.2020 (скаргу подано до відділення пошти) та 25.09.2020 вх..№ 20159 скаргу зареєстровано в суді, тобто після спливу строків на оскарження дій державного виконавця Уманської МВ ДВС, визначеного ст.449 ЦПК України.

Одночасно у скарзі заявник просить суд поновити пропущений строк, однак належних та допустимих доказів на підтвердження поважності пропущення таких строків до суду адвокат не подала та у скарзі не вказала.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Відповідно до положень ст.122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч.6 ст.124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Враховуючи те, що розділом VIІ ЦПК України не передбачено залишення скарги без розгляду, а відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України передбачено право суду застосовувати закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В силу ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Зважаючи на те, що судом не встановлено підстав для поновлення строку на подання скарги на дії державного виконавця, то скарга підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст.126,127, 447-449 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката Куриленко Ради Миколаївни про поновлення строку на подачу до суду скарги на дії та рішення державного виконавця залишити без задоволення.

Скаргу ОСОБА_1 , що подана адвокатом Куриленко Радою Миколаївною, на дії та рішення державного виконавця залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, у разі постановлення ухвали без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.В. Білик