Номер провадження: 22-ц/813/7541/20
Номер справи місцевого суду: 2-3331/2010
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

з участю секретаря - Чепрас А.І.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року про залишення позову без розгляду (одноособово суддя Калашнікова О.І.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Алина-Плюс», ОСОБА_2 , приватного підприємства «Прометей-2008» про визнання неправомірними рішень загальних зборів учасників підприємства, визнання недійсним договору купівлі-продажу,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

28.10.2008 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до приватного підприємства «Алина-Плюс» (далі-ПП 1), ОСОБА_2 , приватного підприємства «Прометей-2008» (далі-ПП 2) про визнання неправомірними рішень загальних зборів учасників підприємства та визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.04.2010 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

ОСОБА_1 не погодився із ухвалою суду від 12.04.2010 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на незаконність і необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає:

Суд в ухвалі зазначив: «до судового розгляду справа призначалась неодноразово, позивач та його представник у судові засідання не з`являються, причину своїх неявок суду не сповіщають. Про час та місце судових засідань позивач та його представник повідомлялися належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток...При викладених обставинах суд приходить до висновку, що позивач втратив інтерес до даної справи і вважає за можливе залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду».

Згідно ч. 1 ст. 38 ЦПК України (в редакції від 16.06.2009 року чинній станом на день розгляду справи) сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.

ОСОБА_1 брав участь у справі через представника адвоката Комлєву Н.П.

03.07.2009 року, заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси по справі №2-1183/09 задоволений позов ОСОБА_1 , а ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.01.2010 року заочне рішення скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку на 19.02.2010 року.

Після винесення заочного рішення повноваження адвоката Комлєвої Н.П. на участь у справі та представленні інтересів ОСОБА_1 закінчились.

В матеріалах справи наявні два листи в.о. завідуючого адвокатським об`єднанням «Юридична консультація Приморського району м. Одеси» про неможливість приймати участь у судових засіданнях адвокатом Комлєвою Н.П. у зв`язку з хворобою, через що особисто адвокату Комлєвій Н.П. не було відомо про призначені судові засідання. Адвокат Комлєва Н.П. не мала на той час повноважень на участь у справі від імені ОСОБА_3 , у зв`язку із розірванням договору про надання правової допомоги.

Матеріали справи не містять жодного підтвердження належного повідомлення судом ОСОБА_1 про надходження заяви про перегляд заочного рішення та, відповідно, про призначені судові засідання з розгляду вказаної заяви.

У зв`язку з тим, що на той час договір про надання правової допомоги з адвокатом Комлєвою Н.П. розірвано, остання не повідомила ОСОБА_1 про отримання такої повістки та перегляд заочного рішення, а суд - про відсутність у неї повноважень на представлення інтересів ОСОБА_1 у справі.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 (а.с. 130), 01.02.2010 року ОСОБА_1 нібито було вручено повістку на 19.02.2010 року, однак, підпис на вказаному поштовому відправленні про отримання повістки не належить ОСОБА_1 , у чому легко пересвідчитись зіставивши вказаний підпис з підписами на процесуальних документах, наявних в матеріалах справи, які були підписані та подані ОСОБА_1 суду до ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідно до журналу судового засідання (а.с. 131) 19.02.2010 року у зв`язку з відсутністю сторін, що не з`явились у судове засідання, по справі оголошено перерву до 12.04.2010 року до 10:00 год.

Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, адресованого ОСОБА_1 (а.с. 134), 18.03.2010 року на ім`я ОСОБА_1 направлено рекомендований лист із судовою повісткою на 12.04.2010 року, яку 26.03.2010 року вручено за довіреністю дружині ОСОБА_1 .

Однак, з кінця 2009 року - початку 2010 року ОСОБА_1 не проживав разом з дружиною, між ними на той час вже тривав процес розірвання шлюбу. За адресою: АДРЕСА_1 не проживав ні ОСОБА_1 , ні його дружина, а квартира за вказаною адресою була передана третім особам в оренду.

Порядок вручення судових повісток, підстави для відкладення розгляду справи через неявку осіб, які беруть участь у справі в судове засідання, а також підстави для залишення позову без розгляду визначались ч. ч. 4 - 6 ст. 74, ч. 3 ст. 169 і п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції, чинній станом на день постановления оскаржуваної ухвали).

Матеріали справи свідчать про те, що по справі призначено 2 судових засідання: 19.02.2010 року та 12.04.2010 року, про які ОСОБА_1 не було повідомлено належним чином. Навіть, якщо вважати вручення повістки дружині ОСОБА_1 належним повідомленням позивача на 12.04.2010 року, у суду не було повноважень залишати позовну заяву без розгляду у зв`язку з відсутністю такої обставини, як повторна неявка позивача до суду.

Про скасування заочного рішення від 03.07.2009 рок та про постановления судом 12.04.2010 року ухвали про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду стало відомо лише 08.07.2020 року, під час ознайомлення з матеріалами справи представника позивача ОСОБА_1 .

Під час ознайомлення з матеріалами справи стало відомо, що в матеріалах справи міститься відмітка про ознайомлення 31.08.2010 року з матеріалами справи № 2-3331/2010 ОСОБА_4 (представником ОСОБА_1 за довіреністю). Однак, ОСОБА_5 як громадянин США, уповноважив ОСОБА_4 на ведення інших його справ в Україні та не уповноважував її на ознайомлення з матеріалами даної справи, адже для того не було ніякої необхідності, на той час ОСОБА_1 був впевнений, що справа за його позовом розглянута судом 03.07.2009 року і його позовні вимоги задоволено. Крім того, ОСОБА_4 не повідомила ОСОБА_1 про нові обставини справи: скасування заочного рішення і залишення позову без розгляду, про що йому стало відомо 08.07.2020 року.

У додаткових поясненнях представник ОСОБА_1 зазначив:

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У рішенні від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, у пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27.06.2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

ЄСПЛ в рішенні від 08.11.2018 року у справі «Созонов та інші проти України» зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, що кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію в тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.

Залишення заяви без розгляду - це форма закінчення справи без ухвалення рішення, яка застосовується, як правило, у зв`язку з порушенням заінтересованими особами умов реалізації права на звернення до суду і не перешкоджає повторному зверненню до суду з таким же позовом. Заява залишається без розгляду за наявності точно встановлених в законі обставин, які свідчать про недодержання умов реалізації права на звернення до суду за захистом і можливість застосування яких не втрачена, та при повторній неявці сторін.

Вичерпний перелік підстав залишення заяви без розгляду наведений у ст. 207 ЦПК України (в редакції чинній на момент постановления оскаржуваної ухвали).

Умовою для застосування ч. 3 ст. 169 та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції, чинній станом на день постановления оскаржуваної ухвали) є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду. Однак, матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів повторної неявки позивача, як умови для застосування ч. 3 ст. 169 та п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України (в редакції, чинній станом на день постановления оскаржуваної ухвали).

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 6, 8, 10, 74-76, 169 ЦПК України (в редакції, чинній станом на день постановления оскаржуваної ухвали), які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ суд першої інстанції незаконно залишив позов без розгляду, не повідомивши належним чином ОСОБА_1 про призначені судові засідання, чим порушив його право брати участь у судових засіданнях, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Звертаючись до суду з позовом, позивач очікує на отримання законного та обґрунтованого рішення, за результатом розгляду його справи.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особина суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно ст. 13 Конвенції державою також гарантовано, що кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Повноваження суддів вищих інстанцій щодо перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України», заява № 10640/05).

У відзиві на скаргу представник відповідача ОСОБА_2 зазначає: апеляційна

Сам факт оскарження ухвали, яким закінчений розгляд справи після 10 років набрання нею чинності, беззаперечно свідчить про порушення принципу правової визначеності, як одного з основоположних аспектів верховенства права, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відступ від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так,у п.п. 41-42 справи "Пономарьов проти України" ЄСПЛ встановив порушення статті 6 Конвенції з тієї причини, що строк на оскарження був продовжений по завершенню значного періоду часу не для усунення серйозних судових помилок, а лише з метою повторного розгляду та ухвалення нового рішення у справі.

У пункті 34 рішення від 10.05.2012 року у справі «Безрукови проти Росії», ЄСПЛ відмітив, що хоча продовження строку оскарження і проводиться на розсуд національних судів, останні, на думку Суду, повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності нових тимчасових строків.

У справах щодо України Європейський Суд неодноразово відзначав, що відступи від принципу правової визначеності виправдані лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, ''Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Відповідно до ст. 207 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент постановлення оскаржуємо ухвали, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Майже тотожну норму містить і ст. 257 чинного ЦПК України.

Історично, усталена судова практика щодо тлумачення словосполучення «належним чином повідомлений», в контексті застосування до ст. 207 ЦПК України, неодноразово змінювалась, від визнання особи повідомленою при поверненні судової кореспонденції за закінченням строку зберігання, до визнання особи повідомленою лише в разі фактичного отримання судової кореспонденції.

Судом було сповіщено позивача про дату час і місце судового розгляду справи як 19.02.2010 року так й 12.04.2010 року.

Позивача було належним чином повідомлено про дату час і місце розгляду справи 19.02.2020 року, що підтверджується, його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення судової кореспонденції. Посилання апелянта на наявність нібито візуальних відмінностей від автентичного підпису апелянта таких висновків не спростовує, оскільки по-перше апелянт не є експертом-почеркознавцем для стверджування таких обставин, по-друге, апелянтом не надано інших належних та допустимих доказів неможливості поставлення підпису саме позивачем у вказаному рекомендованому повідомленні.

Теж саме стосується й рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки на 12.04.2010 року. Так, апелянт зазначає, що повідомлення позивача за вказаною адресою не відбулось, оскільки позивач начебто там не проживав, судову повістку було отримано дружиною позивача.

Разом з тим, відповідно до ч. ст. 76 ЦПК України, в діючий на час вручення судової повістки редакції, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування.

При цьому, у вказаний період, особа, якій була вручена судова повістка була дружиною позивача, а відтак перебування в стані судового провадження про розірвання шлюбу не свідчить про порушення норм процесуального законодавства з боку суду, в частині кваліфікування такого повідомлення про дату час і місце судового засідання, як належного.

Заочне рішення, що було ухвалено на користь позивача законної сили не набуло, а відтак позивач не набув жодних майнових прав за результатами його виконання. Таким чином, позивач повинен був цікавитись долею ініційованого ним судового провадження, але проявив таку заінтересованість лише після спливу 10 років з дати закінчення судового спору.

У рішенні п. 41 рішення ЄСПЛ "Пономарьов проти України" зазначено, що від судів вимагається вказувати підстави поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Поза всяким сумнівом, позивач не вживав заходів для того, що дізнатись про стан ініційованого ним судового провадження, а відтак й відсутні підстави для перегляду оспорюваної ухвали про залишення позовної заяви без розгляду.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст. 207 в редакції станом на 12.04.2010 року виходив з того, що справа призначалась до розгляду неодноразово, про час і місце судових засідань позивач та його представник повідомлялись належним чином, однак у судові засідання не з`являлись, причину своїх неявок суду не повідомляли (а.с. 136,137).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за сім днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (ст. 74 ч.ч.4-6 ст. 74 ЦПК України, в редакції, чинній на станом на день прийняття ухвали суду, що є предметом оскарження).

У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, без поважної причини або неповідомлення ним про причину повторної неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. Суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 169 ЦПК України п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України в редакції, чинній на станом на день прийняття ухвали суду, що є предметом оскарження).

З матеріалів справи вбачається наступне.

28.10.2008 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПП 1, ОСОБА_2 , ПП2, виконкому Одеської міської ради (далі-ВК ОМР) і, уточнивши позов 28.05.2009 року, просив визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ПП 1, оформлених протоколом №3 від 17.09.2008 року і викладених у п.3, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу від 24.09.2008 року між ПП 1 і ОСОБА_2 (а.с. 3-4, 61-66).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 03.07.2009 року позов ОСОБА_1 задоволено (а.с. 98-101).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.01.2010 року задоволено заяву представника відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, заочне рішення суду від 03.07.2009 року скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку на 19.02.2010 року (а.с. 106,107, 127).

Ухвала суду від 26.01.2010 року про скасування заочного рішення суду від 03.07.2009 року і призначення справи до розгляду на 19.02.2010 року завчасно отримана позивачем ОСОБА_1 - 01.02.2010 року, що підтверджується рекомендованим

повідомленням про вручення поштового відправлення суду (а.с. 130).

У судове засідання 19.02.2010 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 10 годину 12.04.2010 року (а.с. 131).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення позивач ОСОБА_1 (в особі дружини) завчасно отримав судову повістку на 12.04.2010 року -26.03.2010 року (а.с.134).

12.04.2010 року позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про слухання справи 12.04.2010 року, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив (а.с. 133-135).

Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування (ст. 76 ч.3 ЦПК України в редакції, що діяла на час прийняття ухвали, що є предметом оскарження).

У розумінні ст. 207 ЦПК України (в редакції, що діяла на час прийняття ухвали, що є предметом оскарження), суд приймає ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання без поважних причин або повторно не повідомив про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 належним чином сповіщався судом про слухання справи 19.02.2010 року та 12.04.2010 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовної заяви без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України (в редакції, що діяла на час прийняття ухвали, що є предметом оскарження).

Доводи представника ОСОБА_1 у скарзі на те, що після ухвалення судом першої інстанції заочного рішення договір про надання правової допомоги з адвокатом Комлевою Н.П. був розірваний, до уваги не приймаються.

З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні 03.07.2009 року, під час прийняття судом заочного рішення, приймала участь представник позивача Комлева Н.П. , разом з тим, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між позивачем ОСОБА_1 і адвокатом Комлевою Н.П., станом на час розгляду справи в суді першої інстанції (з жовтня 2008 року по квітень 2010 року) дійсно укладався договір про надання правничої допомоги.

Доводи представника позивача, що підпис на поштовому відправленні про вручення повістки на 19.02.2010 року не належить ОСОБА_1 , а судова повістка про розгляд справи 12.04.2010 року отримана дружиною позивача, з якою він на той час не проживав і між ними тривав процес розірвання шлюбу, - не заслуговують на увагу.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи представника позивача, що підпис на поштовому відправленні про вручення повістки на 19.02.2010 року не належить ОСОБА_1 , належними і допустимими доказами не підтверджені, відсутні і докази того, що представник позивача є спеціалістом у галузі почеркознавства.

За змістом ст. 76 ч.3 ЦПК України (в редакції, що діяла на час прийняття ухвали, що є предметом оскарження), якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею.

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 на 12.04.2010 року вручена його дружині за місцем його проживання в Україні.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, як громадянин США, мав тимчасове місце мешкання в Україні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19,20,61,69,70,76,141,143,145).

Суду не надано належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не проживав разом з дружиною в АДРЕСА_1 .

Сам по собі факт перебування подружжя ОСОБА_1 (у разі доведення) в процесі розірвання шлюбу у березні-квітні 2010 року, не є підставою для ствердження про неналежне сповіщення ОСОБА_1 на 12.04.2010 року.

В матеріалах справи наявна заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності (а.с. 141), зі строком дії до 24.11.2010 року і надавала ОСОБА_4 право знайомитись у суді першої інстанції з матеріалами справи. 31.08.2010 року представник ОСОБА_4 ознайомилась з матеріалами справи.

Тому ствердження представника позивача, що позивач ОСОБА_1 не уповноважував ОСОБА_4 на представництво його інтересів і відповідно на ознайомлення з матеріалами справи, суперечать обставинам справи і наявним у справі доказам.

Доводи представника позивача у скарзі із посиланням на практику ЄСПЛ, а саме: на рішення від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та рішенні від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» щодо надто суворого тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми; пункт 26 рішення від 15.05.2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) стосовно принципу рівності сторін і розумної можливості представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом; на рішення від 27.06.2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03.10.2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації; на рішення від 08.11.2018 року у справі «Созонов та інші проти України» стосовно того, що провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи і принцип рівності сторін, необхідність з`ясування чи були повістки або інші судові документи завчасно отримані сторонами; на рішення у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» щодо вмотивованості рішення суду і усталену практику з цього приводу ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України»); на рішення у справі «Delcourt v. Belgium» щодо того, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення; на рішення у справі «Bellet v. France» щодо тлумачення ст. 6 параграфу 1 Конвенції і ст. 13 Конвенції про гарантії справедливого судочинства, ефективного доступу до правосуддя; на пункт 52 рішення у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний союз» проти України» (заява № 10640/05) стосовно повноважень судів вищих інстанцій щодо перегляду, які мають здійснюватися для виправлення судових помилок та недоліків правосуддя, - зважаючи на конкретні обставини справи, є некоректними.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Матеріали справи містять докази про належне сповіщення позивача ОСОБА_1 у судові засідання на 19.02.2010 року та 12.04.2010 року, проте позивач у судові засідання не з`являвся і не повідомляв суд про причини неявки.

Реалізація права на оскарження судових рішень (ст. 129 Конституції України) здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Разом з тим, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зокрема, у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Одним з аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,пп. 51 і 52, ECHR 2003-X).

Відступ від принципу правової визначеності виправданий лише у випадках необхідності при обставинах істотного і непереборного характеру (справи: "Салов проти України", п.93, "Проценко проти України", п.26, ''Кравченко проти Росії", п.45). Зокрема, відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення "помилки, що має фундаментальне значення для судової системи" (рішення у справі "Сутяжник" проти Росії", п.38).

Позивач ОСОБА_1 , який належним чином сповіщався судом про розгляд справи, через 10 років після набрання ухвалою чинності, подав апеляційну скаргу з метою повторного слухання справи і прийняття у справі нового судового рішення.

Вказані дії позивача суперечать принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 у відзиві на скаргу стосовно недотримання позивачем принципу res judicata і відсутності підстав для скасування ухвали суду, прийняті до уваги і є підставою для залишення скарги без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а ухвалу суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів залишає апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 без задоволення, тому позивач не має права на відшкодування судових витрат.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ст. 141 ч.7 ЦПК України).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2010 року про залишення позову без розгляду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 23.12.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков