Справа № 703/2050/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретар судового засідання Кочеткова І.В.

за участі:

представника позивача Сокольвяк О.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури інтересах держави в особі : Виконавчого комітету Смілянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника,-

встановив:

Заступник керівника Смілянської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Виконавчого комітету Смілянської міської ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 , визнано протиправним та скасовано розпорядження секретаря Смілянської міської ради Федоренка Віктора Антоновича від 17.12.2018р № 210к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено її на посаді начальника відділу діловодства, контролю та звернень громадян виконавчого комітету Смілянської міської ради з 18.12.2018р та стягнуто з виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь ОСОБА_2 128832 грн. 82 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019р апеляційну скаргу виконавчого комітету Смілянської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду задоволено частково, оскаржуване рішення змінено та вирішено стягнути з виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 120026 грн.52 коп.

На виконання рішення суду Виконавчим комітетом Смілянської міської ради було виплачено ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 120026 грн 52 коп.

Оскільки незаконне звільнення ОСОБА_2 відбулось на підставі розпорядження секретаря Смілянської міської ради Федоренка В.А., відповідно у цієї особи виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача щодо заявлених позовних вимог.

В судовому засідання прокурор підтримала позов повністю та просила його задоволити з наведених в ньому підстав. Зазначила, що діяльність Виконавчого комітету фінансується за рахунок місцевого бюджету. Виплата коштів у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу негативно впливає на дохідну частину бюджету і як наслідок порушує економічні інтереси держави. Оскільки Виконавчий комітет не вчиняє будь-яких дій щодо звернення до суду з аналогічним позовом, є підстави для представництва інтересів держави в суді прокурором.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що рішення Черкаського окружного адміністративного суду та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду на які посилається прокурор , є незаконними так як при задоволенні позову про поновлення на посаді окружний адміністративний суд взяв до уваги підроблену довідку про перебування ОСОБА_2 на посаді. Крім того міська рада не оскаржила рішення судів до Верховного суду.

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин.

Розпорядженням секретаря Смілянської міської ради Федоренка В.А. № 210-к від 17 грудня 2018 року було звільнено з посади начальника відділу діловодства, контролю та звернень виконавчого комітету Смілянської міської ради ОСОБА_2 з 17 грудня 2018 року за порушення Присяги, що виразилася у виконанні завідомо неправомірних розпоряджень виконавчого комітету та наданих їй повноважень всупереч Закону України Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 травня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 , визнано протиправним та скасовано розпорядження секретаря Смілянської міської ради Федоренка Віктора Антоновича від 17.12.2018р № 210к «Про звільнення ОСОБА_2 », поновлено її на посаді начальника відділу діловодства, контролю та звернень громадян виконавчого комітету Смілянської міської ради з 18.12.2018р та стягнуто з виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь ОСОБА_2 128832 грн. 82 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019р апеляційну скаргу виконавчого комітету Смілянської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду задоволено частково, оскаржуване рішення змінено та вирішено стягнути з виконавчого комітету Смілянської міської ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 120026 грн.52 коп. Зазначена постанова набрала законної сили.

Розпорядженням Секретаря міської ради № 130-к від 03 червня 2019 року «Про поновлення на роботі ОСОБА_2 » на виконання рішення суду скасовано розпорядження про звільнення ОСОБА_2 від 17 грудня 2018 року за № 210-к та поновлено її на попередній роботі на посаді начальника відділу діловодства, контролю та звернень громадян виконавчого комітету з 18.12.2018 року.

Відповідно до платіжних доручень №№ 422, 420,421 від 10 червня 2019 року та №866,867, 868 від 21 листопада 2019 року Виконавчим комітетом Смілянської міської ради виплачено ОСОБА_2 120026 грн. 52 коп. заробітної плати.

Норми права, які застосовує суд.

Відповідно до статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст.ст.12,74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар міської ради як посадова особа органу місцевого самоврядування несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень та за свою діяльність перед територіальною громадою , державою, юридичними і фізичними особами.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

За пунктом 20 цієї постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Відповідно до ст. 136 КЗпП України, у випадках повної матеріальної відповідальності покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.

Позиція суду щодо заявлених вимог.

При незаконному звільненні настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, може бути покладено при допущенні ними будь-якого порушення закону.

Суб`єктами повної матеріальної відповідальності є службові особи, за наказом чи розпорядженням яких працівника незаконно звільнено чи переведено на іншу роботу.

Відповідно до встановлених судом обставин звільнення ОСОБА_2 відбулося із порушенням вимог закону на підставі розпорядження секретаря Смілянської міської ради ОСОБА_1 , тому саме він, як службова особа, яка видала розпорядження про звільнення, має нести повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну установі у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача на те, що рішення судів є незаконними, а відтак на нього не може бути покладена відповідальність, оскільки рішення судів ( Черкаського окружного адміністративного суду та Шостого апеляційного адміністративного суду) вступили в законну силу і відповідно до ч. 4 ст 82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 наведеної статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач під час розгляду справи не надав суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Враховуючи, що суду надано докази на підтвердження перерахунку коштів ОСОБА_2 як середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з урахуванням того, що фінансування міської ради здійснюється за рахунок місцевого бюджету, а сторона відповідача не спростувала надані докази, суд вважає, що прокурором доведено факт заподіяння шкоди незаконним звільненням працівника.

Щодо повноважень прокурора на представництво інтересів держави, суд зазначає наступне.

Частиною 3 статті 4 ЦПК України передбачено право осіб, яким законом надано повноваження звертатися до суду в інтересах інших осіб, звертатися до суду у випадках, визначених законом.

Право прокурора на звернення до суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено ч. 3 ст. 56 ЦПК України.

Частиною третьою статті 23 ЗУ «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Тобто, суд самостійно перевіряє, чи справді відсутній орган, що мав би для захисту інтересів держави звернутися до суду з таким позовом як заявив прокурор. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Іншими словами, прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта лише тоді, коли той має повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, але не здійснює чи неналежно їх здійснює.

Згідно ст.ст.12,74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» секретар міської ради як посадова особа- несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому повноважень та за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

В даному випадку винесення незаконного розпорядження секретарем міської ради зумовило понесення грошових витрат саме виконавчим комітетом Смілянської міської ради Однак в порушення інтересів держави Виконавчий комітет Смілянської міської ради самостійно з позовом до ОСОБА_1 не звернувся.

Як встановлено з матеріалів справи прокуратурою 19 червня 2020 року направлявся лист до виконавчого комітету Смілянської міської ради щодо вжиття заходів про стягнення коштів в порядку регресу. З наданих цими установами відповідей встановлено, що відповідні заходи ними не вживались у зв`язку з чим прокурором було проінформовано установу, що ним буде здійснено представництво інтересів держави в суді.

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт незвернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини (пункт 6.43).

Оскільки Виконавчим комітетом Смілянської міської ради жодних заходів, спрямованих на усунення порушень законодавства, не вживалось, у прокурора виникли обґрунтовані підстави для захисту великої кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з цим позовом.

При цьому суд враховує, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року по справі № 645/5416/19.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь прокуратури належить стягнути 2102 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 141,259, 263- 265, 273, 354 ЦПК України суд,-

вирішив:

Позовні вимоги заступника керівника Смілянської місцевої прокуратури (м. Сміла, Черкаська область, вул. Ю.Кондратюка, 25) в інтересах держави в особі виконавчого комітету Смілянської міської ради (м. Сміла, Черкаська область, вул. Незалежності 37, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням працівника - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області завдану внаслідок незаконного звільнення працівника шкоду в сумі 120026 (сто двадцять тисяч двадцять шість ) гривень 52 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 23 грудня 2020 року

Головуючий: В. О. Прилуцький