ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1680/20 Номер провадження 22-ц/814/2777/20Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Прядкіної О.В., суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику сторін в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Стефківського Володимира Івановича - представника ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Турченко Т.В. в м. Полтава, із складанням повного тексту рішення 21 жовтня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернулася до районного суду з вказаним позовом. Зазначала, що 02 березня 2015 року о 18.10 год. по вул. Жовтневій в м. Полтаві трапилась ДТП за участю транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної ДТП неповнолітній пішохід отримав тілесні ушкодження.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність водія була застрахована у ПАТ Страхова компанія Арсенал Страхування, згідно страхового поліса АС № 009261924, який був чинним на момент настання ДТП. 13.02.2018 року вона звернулася до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (дитина-інвалід) в розмірі 21 924 грн. та заподіяною моральною шкодою в розмірі 5% страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю - 1 096,20 грн. Загальна сума визначеного страховиком страхового відшкодування становила 23 020,20 грн. Відповідач визнав подію дорожньо-транспортної пригоди страховим випадком, однак здійснив виплату їй страхового відшкодування за заподіяну шкоду в розмірі 11510,10 грн., що становить 50 % від суми належного до виплати страхового відшкодування. Просила стягнути з ПАТ Страхова компанія Арсенал Страхування на її користь суму страхового відшкодування у розмірі 11 510, 10 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди відмовлено.

Рішення оскаржив адвокат адвокатського об`єднання «Автопоміч» Стефківський В.І., представник ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія Арсенал Страхування, вважає рішення районного суду вірним та просить залишити його без змін.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 березня 2015 року о 18.10 год. по вул. Жовтневій в м. Полтаві трапилась дорожньо- транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який скоїв наїзд на пішохода неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок вказаної ДТП пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

На момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія Арсенал Страхування, згідно страхового поліса АС № 009261924, який був чинним на момент настання ДТП.

23.06.2015 року слідчим ВР ДТП СУ УМВС України в Полтавській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження № 0000086 від 03.03.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Постановою про закриття кримінального провадження по справі № 0000086 встановлено, що автомобіль Volkswagen Caddy, д.н.з. НОМЕР_2 знаходився у технічно справному стані; водій ОСОБА_3 під час ДТП перебував у тверезому стані; причиною настання ДТП є: недотримання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України з боку водія Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 ; недотримання вимог п. 4.9, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_2

13.02.2018 року представник позивача звернувся до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (дитина-інвалід) в розмірі 21 924 грн. та заподіяною моральною шкодою в розмірі 5% страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю - 1 096,20 грн. Загальна сума належного до виплати страхового відшкодування становила 23 020,20 грн.

ПАТ Страхова компанія Арсенал Страхування, враховуючи, що причиною настання ДТП є недотримання вимог Правил дорожнього руху України обома учасниками ДТП водієм та пішоходом здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 11510,10 грн. з врахуванням положень п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд своє рішення мотивував тим, що ДТП 02.03.2015 року трапилася через недотримання вимог Правил дорожнього руху України обома учасниками ДТП водієм та пішоходом, а тому прийшов до висновку, що відповідачем було прийнято правомірне рішення про зменшення суми страхового відшкодування та здійснення відповідної виплати у розмірі 11510,10 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

В силу вимог статті 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно частини третьої статті 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_2 володільцем джерела підвищеної небезпеки була завдана шкода (пов`язана із стійкою втратою працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди й моральна шкода).

Відповідачем не доведено, що дорожньо-транспортна пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020р. у справі № 445/370/19.

Виникненню шкоди позивачу сприяла недотримання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України з боку водія Volkswagen Caddy, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 та недотримання вимог п. 4.9, 4.14 (а, б) Правил дорожнього руху України з боку пішохода ОСОБА_2 .

Страховиком було визначено загальний розмір завданої ОСОБА_2 шкоди 23020,20 грн., однак з посиланням на п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відповідальності за заподіяну неподільну шкоду декількома особами, виплатив позивачу половину розміру зазначеної шкоди.

Суд першої інстанції погодився із зазначеними посиланнями на цю норму страховика, однак невірно її витлумачив та помилково застосував до обставин даної ДТП.

Між тим, п.36.3 названого Закону охоплює випадки, що регулюються також положеннями ст.1188 ЦК України та стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підпищеної небезпеки.

З урахуванням наведеного, наявні підстави для стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 11510,10 грн. недоплаченого страхвого відшкодування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2020 рокут та прийняття нового про задоволення позовних вимог та стягнення з ПАТ Страхова компанія Арсенал Страхування на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , суми страхового відшкодування у розмірі 11 510, 10 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 цієї ж статті визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

За змістом ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задоволено, тому у відповідності до ст.141 ЦПК України, з ПАТ Страхова компанія Арсенал Страхуванняпідлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката адвокатського об`єднання «Автопоміч» Стефківського Володимира Івановича, представника ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 21 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове.

Позов ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , суму страхового відшкодування у розмірі 11 510, 10 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Арсенал Страхування на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 24.12.2020 р.