ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/707/20
Провадження № 22-ц/4820/1958/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В.,Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №683/707/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2020 року (суддя Завадська О.А., повне судове рішення складено 30 жовтня 2020 року) у справі за позовом Органу опіки та піклування Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, Орган опіки та піклування Старокостянтинівської районної державної адміністрації Хмельницької області вказував, що малолітня дитина відповідачки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 02.06.2015 по даний час перебуває у Хмельницькому обласному спеціалізованому будинку дитини на підставі розпорядження голови РДА «Про негайне відібрання малолітньої дитини». Позивач неодноразово звертався до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , однак суд відмовляв в задоволені вказаних вимог, та, разом з тим, 26.10.2017 рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області було позбавлено батьківських прав батька ОСОБА_4 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 . Позивач вказує на те, що згідно висновку органу опіки та піклування є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_1 , адже остання свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Зважаючи на викладене, позивач просив суд позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2020 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_1 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування директора КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини».

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянти вказують, що позивачем, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, не доведено обґрунтованість позовних вимог. Так, в позовній заяві, всупереч ч.1 ст. 164 СК України не наведено жодної юридичної підстави щодо позбавлення батьківських прав відповідачки, адже дитину забрали до дитячого будинку проти її волі і остання писала заяву, згідно якої мала бажання забрати дитину з спецзакладу. Апелянти зазначають, що позбавлення батьківських прав слід розцінювати як захід відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх обов`язків, проте жодної підстави для цього позивачем наведено не було, а несплата відповідачкою аліментів не може вважатися достатньою підставою для позбавлення батьківських прав, адже рішення про стягнення аліментів залишається чинним ще 12 років і позбавлення прав матері жодним чином не змінює причин несплати аліментів. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просять апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив від учасників справи не надходив.

Апелянтка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивача до суд не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином і 14.12.2020 направив до суду клопотання щодо розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване судове рішення в частині передачі малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування директора КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» не відповідає вказаним вимогам.

В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі оскаржуване рішення в зазначеній частині підлягає до скасування.

Встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 24.10.2014 (а.с.6).

Розпорядженням Старокостянтинівської РДА Хмельницької області від 29.05.2015 №86/2015-р постановлено негайно відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 , жительки с. Іршики Старокстянтинівського району у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози життю і здоров`ю дитини і влаштувати малолітнього ОСОБА_3 до Хмельницького обласного будинку дитини «Берізка» (а.с.7).

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2015 року (справа № 683/1485/15-ц, провадження № 2/683/664/2015) відмовлено в задоволенні позову Старокостянтинівської РДА Хмельницької області, як органу опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Попереджено ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Старокостянтинівську РДА, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_1 батьківських обов`язків (а.с.9).

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2016 року (справа № 683/3153/15-ц, провадження № 2/683/179/2016) відібрано малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у матері ОСОБА_1 без позбавлення її батьківських прав. Стягнуто аліменти з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилась в с. Іршики Старокостянтинівського району Хмельницької області, на користь головного лікаря Хмельницького обласного спеціалізованого будинку дитини «Берізка» на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмір 1/4 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 грудня 2015 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 10-11).

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2017 року (справа № 678/643/17, провадження № 2/678/301/17) позбавлено батьківських прав ОСОБА_4 , жителя АДРЕСА_1 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 408 від 24 жовтня 2014 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області. Передано малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 під нагляд Летичівської РДА Хмельницької області, як органу опіки та піклування. Стягнуто з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 550 грн. щомісячно на його особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в Хмельницькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк» МФО 315784, , розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 починаючи з 12 червня 2017 року до його повноліття. (а.с.12-13).

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 травня 2019 року (справа № 683/1033/18, провадження № 2/683/542/2019) відмовлено в задоволенні позову Старокостянтинівської РДА до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав (а.с. 14-17).

Відповідно до інформації служби у справах дітей Красилівської РДА від 01 жовтня 2019 року за № 600 ОСОБА_1 24 вересня 2019 року було роз`яснено підстави та порядок звернення до суду щодо повернення дитини в біологічну сім`ю та надано перелік необхідних документів (а.с.18).

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що дитина ОСОБА_3 згідно розпорядження щодо негайного відібрання дитини у матері з 02 червня 2015 року знаходиться на вихованні у комунальному некомерційному підприємстві «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», що підтверджується повідомленням КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини» від 05.03.2020 за №164 (а.с.20).

Згідно висновку органу опіки та піклування Старокостянтинівської РДА Хмельницької області від 13 березня 2020 року № 8 доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21).

Станом на 18.02.2020 ОСОБА_1 проживає в будинку сестри ОСОБА_6 та з її сином ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією виконавчого комітету Іршиківської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області за № 6 від 18.02.2020 (а.с.19).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с.71-73) заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів згідно заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 01 червня 2016 року (справа № 683/3153/15-ц) станом 01.10.2020 становить 59809,50 грн.

Задовольняючи позов та позбавляючи ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з доведеності свідомого ухилення та винної поведінки відповідачки у невиконанні обов`язків по вихованню дитини. І враховуючи, що судовими рішеннями неодноразово відмовлялось у позбавленні батьківських прав ОСОБА_1 та попереджено останню про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, частіше спілкуватися з сином і приймати більш активну участь у його вихованні та утриманні; при незмінному відношенні відповідачки до виховання дитини, суд прийшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із цим висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Роз`ясненнями, що викладені в п. п. 15, 16, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що наданні батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз зазначеного дає можливість зробити висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері) так і для дитини (стаття 166 СК України).

Висновки суду щодо наявності законних підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 узгоджуються з матеріалами справи.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права при постановленні рішення в частині позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, судова колегія вважає їх голослівними, адже рішення ЄСПЛ по справі №31111/04 від 07.12.2006 «Хант проти України» не є підставою для відмови у позові про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки лише формальне заперечення відповідачкою проти позову про позбавлення батьківських прав при наявності виконаного розпорядження Старокостянтинівської РДА від 29.05.2015 №86/2015-р «Про негайне відібрання малолітньої дитини»; двох судових рішень про відмову у задоволенні позовів про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього сина ОСОБА_3 та при попередженні ОСОБА_1 щодо необхідної зміни ставлення до виховання сина; судового рішення про відібрання малолітнього ОСОБА_3 не свідчить про реальний інтерес ОСОБА_1 до дитини.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність наявності підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав є помилковими, адже суд першої інстанції, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, виходив з забезпечення якнайкращих інтересів дитини та із доведеності винної поведінки відповідачки в ухиленні від виховання малолітнього сина, адже протягом тривалого часу поведінка відповідачки в кращу сторону не змінилась, словесні наміри ОСОБА_1 вирішити питання про повернення дитини в сім`ю не заслуговують на довіру, оскільки не підкріплені реальними вчинками, направленими на покращення життя дитини, налагодження відносин з дитиною.

Твердження апелянтів про те, що проти волі ОСОБА_1 у 2015 році дитину фактично викрали та помістили у дитячий будинок «Берізка» і ні Старокостянтинівський ні Летичівський районні суди у своїх рішеннях не визначали способи одночасної участі «Берізки» та відповідачки у вихованні дитини; невстановлені особи вписали у книгу народжень на власний розсуд батька дитини, а згодом, не повідомивши про судові засіданні, позбавили його батьківських прав щодо ОСОБА_3 є такими, що не заслуговують на увагу, адже належних доказів на підтвердження зазначених обставин апелянтами надано не було і судові рішення Старокостянтинівського районного суду від 01 червня 2016 року у справі № 683/3153/15-ц та Летичівського районного суду від 26 жовтня 2017 року у справі № 678/643/17 набрали законної сили, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України є обов`язковими для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України.

Не погоджуючись із висновком органу опіки та піклування від 12.03.2020, апелянти зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що цей висновок не містить юридичних підстав для позбавлення відповідачки материнських прав.

Однак, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України цей письмовий доказ, прийшов до правильного рішення, що цей висновок в сукупності із іншими доказами, доводить обставини про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав, адже відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини: участі у вихованні дитини не приймає, сина не відвідує та не спілкується із ним, останній раз відвідала дитину у березні 2019 року, не піклується про його здоров`я, про його фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до розвитку та внутрішнього світу дитини та не виявляла бажання забрати дитину у біологічну сім`ю. І зазначених обставин апелянтами спростовано не було.

Агрументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, адже суд виключно самоініціативно і односторонньо відстоював інтереси позивача, оскільки останній не міг довести обґрунтованість позовних вимог є такими, що не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

За своєю природою, принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства: суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін.

Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін шляхом збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору покладається законом на сторони, а суд оцінює надані учасниками справи докази.

І в цій справі суд першої інстанції у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України оцінив надані учасниками справи та їх представниками докази.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині постановлення рішення щодо передачі малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування директора КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», адже судом прийнято таке рішення в порушення вимог ч.1 ст.13 ЦПК України поза межами позовних вимог позивача та при його ухваленні вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки директора КНП «Хмельницький обласний спеціалізований будинок дитини», що не був залучений до участі у справі.

З огляду на положення ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2020 року в частині передачі малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на опікування директора КНП «Хмельницький спеціалізований будинок дитини» скасувати.

В решті рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай