Ухвала

Іменем України

24 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 340/429/18

провадження № 61-18958ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Мелінишин Г. П., Максюти І. О., Томин О. О.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23 лютого 2015 року відповідач, керуючи автомобілем марки Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області здійснив наїзд на пішохідному переході на його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рядового військової служби ВЧ № 3027. Внаслідок наїзду син отримав численні травми, з приводу яких проходив лікування у Вишгородській центральній районній лікарні відділенні інтенсивної терапії Київської клінічної лікарні, нейрохірургічному відділенні Центрального госпіталю МВС України. ІНФОРМАЦІЯ_2 син від отриманих травм помер не приходячи до тями. Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Цивільний позов в ході розгляду кримінального провадження не заявлявся, тому він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

За період перебування сина в лікарні ним витрачено значні кошти на придбання медикаментів для нього, також кошти на проїзд, проживання в м. Києві, придбання продуктів харчування, а пізніше - на поховання і здійснення поминального обряду. Враховуючи добровільно частково сплачені відповідачем кошти, просив стягнути з останнього 52 217,53 грн матеріальної шкоди. Крім того, внаслідок втрати сина він, члени сім`ї зазнали та досі зазнають значних душевних переживань, а ОСОБА_2 байдуже ставиться до пережитого ними горя, не намагається будь-яким чином загладити свою вину, покаятися, попросити вибачення тощо. Розмір моральної шкоди визначено ним в сумі 500 000,00 грн. Оскільки відповідач відмовився добровільно відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, просив задовольнити позов.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 350 000,00 грн та 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 3 500,00 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок загибелі сина позивач ОСОБА_1 та його сім`я перенесли сильне психологічне потрясіння, фізичний біль та страждання, які носять триваючий характер, істотно змінився їх спосіб життя, порушився звичний для них ритм та уклад побуту. Такими діями відповідача йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої з врахуванням розумності, виваженості і справедливості судом визначено у 350 000,00 грн. Що стосується майнової шкоди, то суд вважав підтвердженим її розмір на загальну суму 40 811,72 грн, яка з урахуванням добровільно відшкодованої відповідачем шкоди в сумі 23 000,00 грн, становить 17 811,72 грн. Однак, оскільки обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика, яким застраховано відповідальність відповідача ОСОБА_2 за шкоду, завдану життю і здоров`ю та шкоду завдану майну за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами - АТ «СК «АРКС» (АТ «СК «АХА Страхування»), непред`явлення позивачем вимоги до страховика є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року змінено в частині розміру стягнутої моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 200 000,00 грн та 2 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Змінюючи судове рішення в частині розміру моральної шкоди, апеляційний суд врахував обставини справи, характер, глибину і обсяг душевних страждань особисто позивача у зв`язку із втратою рідної людини - сина, психологічного та емоційного стану позивача, а також вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, те, що на час смерті ОСОБА_3 проживав окремо від батьків, оскільки з 05 вересня 2014 року проходив військову службу, розмір ліміту відповідальності за моральну шкоду, що відшкодовується страховиком, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості дійшов висновку, що визначена судом першої інстанції сума є завищеною.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, в якій просить скасувати зазначене вище судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що визначений судом апеляційної інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є несправедливим та неспівмірним його моральним стражданням. На переконання заявника, судом апеляційної інстанції не враховано обставини справи, не надано належної оцінки характеру та обсягу завданих позивачу та іншим членам родини моральних страждань, не враховано поведінку відповідача.

Заявник як підставу касаційного оскарження зазначає, що апеляційним судом неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, при вирішенні спору не враховано правових висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду від 25 серпня 2018 року у справі № 372/3192/18, від 29 вересня 2020 року у справі № 362/167/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 23 лютого 2015 року близько 19 год 45 хв, ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по проїжджій частині автодороги сполученням «Київ-Овруч» у напрямку м. Києва, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.3 і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 Правил дорожнього руху України, діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, в порушення вимог пункту 2.3 «б», пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, не впевнившись, що на нерегульованому пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода або небезпека, не зменшив швидкість руху, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, будучи не уважним, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, внаслідок чого виїхав на нерегульований пішохідний перехід та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїжджу частину автодороги «Київ-Овруч» по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо, відносно руху транспортного засобу.

Будучи доставлений до медичного закладу та не приходячи до тями ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень помер. Наведена обставина підтверджується свідоцтвом про смерть від 11 липня 2015 року серія НОМЕР_2 .

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 квітня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. Призначено йому покарання у виді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки та на підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію» звільнено від відбування покарання.

Автомобіль марки Chevrolet Lacetti, державний номерний знак НОМЕР_1 забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 16 жовтня 2014 року № АС/9194485, страховик АТ «СК «АХА Страхування», строк дії якого на момент дорожньо-транспортної пригоди не закінчився. При цьому сторонами обумовлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 100 000,00 грн, та шкоду, завдану майну - 50 000,00 грн.

З листа АТ «СК «АРКС» від 29 січня 2020 року страхова компанія не отримувала від ОСОБА_1 заяву про страхове відшкодування, передбачену статтею 35 Закону, або інших вимог щодо отримання страхового відшкодування, в зв`язку з чим виплату страхового відшкодування здійснено не було.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 1168 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд апеляційної інстанції, врахував встановлені вироком Вишгородського районного суду від 03 квітня 2018 року обставини дорожньо-транспортної пригоди, суб`єктивну сторону зазначеного кримінального правопорушення, а також те, що злочин вчинено з необережності, та зробив обґрунтовані висновки про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 200 000,00 грн, які ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.

Посилання заявника в касаційній скарзі, що висновок апеляційного суду не відповідає висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 372/3192/18, а саме: «при визначенні розміру моральної шкоди суд повинен обґрунтувати своє рішення, а не лише послатись на критерії розумності та справедливості» є необґрунтованими, оскільки судом апеляційної інстанції мотивовано свої висновки щодо підстав для зменшення розміру моральної шкоди.

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 362/167/19 щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що розмір стягнутої апеляційним судом моральної шкоди є заниженим та не відповідає ступеню моральних страждань, які зазнав позивач внаслідок смерті сина не є підставою для скасування судового рішення суду апеляційної інстанції, в якому наведені мотиви визначення розміру шкоди, а суд касаційної інстанції не має процесуальних повноважень переоцінювати докази.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд апеляційної інстанції, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, цілком обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та зміни розміру моральної шкоди, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик