ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 711/3461/20
Провадження № 22-ц/821/2019/20
категорія: 314000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,

секретаря - Анкудінова О. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , що подана його представником - адвокатом Сухомудренком Богданом Володимировичем, про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, у складі головуючої судді Позарецької С. М.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 липня 2020 року ОСОБА_1 , діючи через адвоката Сухомудренка Б. В., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що Придніпровським районним судом м. Черкаси 11 червня 2020 р., на підставі заяви ОСОБА_2 , видано судовий наказ № 711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 р. та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.

Вважає, що ОСОБА_2 , при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу, не довела дійсне місце проживання малолітньої доньки, що виключає доведеність права на подання такої заяви. До заяви не додано документів, які б підтверджували факт проживання дитини із заявником. Крім того, зазначає, що на час подання заяви ОСОБА_2 не має права вимоги в обсязі, що вказаний у заяві про видачу судового наказу. Так, вона та її представник обізнані про те, що місце проживання дитини визначене сторонами лише до досягнення 10-ти річного віку. Незважаючи на це, заявник звернулася із заявою щодо стягнення аліментів до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Переконаний, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо виконання вимоги, яка заявлена у наказі, оскільки мировою угодою визначено, що батьки несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини всім необхідним в ті періоди, коли дитина знаходиться з кожним з батьків. Крім того, ОСОБА_1 10 червня 2020 року самостійно перерахував стягувачеві 3 000 грн на утримання дитини.

Не дивлячись на це ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, хоча у ОСОБА_1 відсутній обов`язок виконувати цю вимогу в ті періоди, коли дитина знаходиться з кожним з батьків, зокрема з ним. Ухвала про затвердження мирової угоди від 26 грудня 2019 р. є виконавчим документом, а ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення цієї угоди до виконання, в т. ч. і в частині утримання дитини ОСОБА_1 у порядку, який визначений угодою.

Заявник вважає сумнівною безспірність вимоги, що висловлена у заяві про видачу судового наказу, в т.ч. до досягнення дитиною повноліття. Вважає, що судовий наказ від 11 червня 2020 року не може бути виконаним через його невідповідність вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

За викладених мотивів поданої заяви ОСОБА_1 просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 11 червня 2020 року у справі № 711/3461/20.

Водночас, вимога про зупинення виконання судового наказу або заборону прийняття виконавчого документу до виконання, в ході розгляду справи знята заявником з розгляду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , що подана представником адвокатом Сухомудренком Б. В. про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що судом не встановлено обставин, за яких слід вважати, що матір дитини не мала права звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, при умові відсутності договору про сплату аліментів. Заявником ОСОБА_1 не доведено факт відсутності у нього матеріального обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки, 2017 року народження, навіть і при умові сплати ним 10 червня 2020 року на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3000 грн, відповідно до квитанції від 10 червня 2020 р., оскільки призначенням платежу є переказ особистих коштів як компенсація за ліки. Крім того, місцевий суд прийшов до висновку, що відсутні процесуальні підстави, які б свідчили про помилкову видачу судового наказу 11 червня 2020 р. Наведені заявником та його представником обставини жодним чином не є тими обставинами, які дають підстави для визнання судового наказу від 11 червня 2020 р. таким, що не підлягає виконанню.

Отже, судом встановлено, що судовий наказ від 11 червня 2020 року був виданий Придніпровським районним судом м. Черкаси правомірно і на даний час він знаходиться на примусовому виконанні в Смілянському міському відділі ДВС, а тому у задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 27 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Сухомудренко Б. В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування їх судом першої інстанції, а також порушення норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права, порушив питання про його скасування.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Мотивація апеляційної скарги зводиться до того, що під час розгляду місцевим судом заяви про видачу судового наказу у розпорядженні суду були наявні достовірні відомості про те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 досягнуто домовленостей щодо порядку утримання дитини та місця її проживання. Так, йдучи на певні взаємні уступки, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 26 грудня 2019 року уклали мирову угоду, яка ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року затверджена судом (справа № 703/2714/19), відповідно до змісту якої сторони домовилися про те, що несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини усім необхідним в ті періоди коли дитина знаходиться у кожного з батьків.

Одночасно в п. п. 5.1. та 5.2. Угоди відображено домовленість про те, що дитина під час перебування з батьком буде проживати за місцем його реєстрації.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом і в разі її невиконання скаржник має право звернути до її примусового виконання.

ОСОБА_1 переконаний, що суд, видаючи наказ про стягнення з нього аліментів, не врахував ту обставину, що вказана вимога суперечить визначеному ним спільно з ОСОБА_2 порядку матеріального утримання дитини, який своє відображення знайшов у мировій угоді та ухвалі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року, що в свою чергу вказує на існування спору.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року відкрито провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Б. В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року справу призначено до розгляду на 24 грудня 2020 року на 08:00 год. з повідомленням учасників справи про дату, час та місце її розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, щозгідно Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 від 03 жовтня 2017 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 15).

Придніпровським районним судом м. Черкаси 11 червня 2020 року, на підставі заяви ОСОБА_2 , видано судовий наказ № 711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 травня 2020 року та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вирішено питання судових витрат. Судовий наказ набрав законної сили (а. с. 52).

Відповідно до повідомлення рекомендованого листа №010 ОСОБА_1 отримав заяву з додатками та судовий наказ 19 червня 2020 року (а. с. 56).

Згідно до постанови головного державного виконавця Смілянського міського ВДВС від 13 липня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62535225 на виконання судового наказу №711/3461/20 2-н/711/422/20, що виданий 11 червня 2020 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 (а. с. 182).

Постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 14 липня 2020 року закінчено виконавче провадження по виконанню судового наказу Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/3461/20 в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі (а. с. 96).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року (справа № 703/2714/19) затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з визначенням способу участі у її вихованні.

Зокрема, п. 1.1 мирової угоди встановлено, що місцем проживання дитини визначено місце проживання її матері ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 .

Пунктом 2.2 встановлено, що з метою додержання прав ОСОБА_3 2017 року народження, на вибір місця проживання, ураховуючи положення ч. 2 ст. 160 СК України, після досягнення ОСОБА_3 , 2017 року народження десятирічного віку та до досягнення нею чотирнадцяти року, місцем її проживання вважати місце, визначене п. п. 2. 1. Даної Угоди.

Згідно до п. 5.1 та 5.2 мирової угоди визначено кількість днів, коли дитина буде тимчасово перебувати (проживати) з батьком без присутності матері. Зокрема, що час спільного перебування ОСОБА_3 з її батьком ОСОБА_1 в місцях, визначених ним самостійно, не може бути меншим, ніж 183 доби на рік.

Згідно до п. 9 угоди, батьки несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини всім необхідним (матеріальне утримання дитини, одяг, належне харчування, медичне забезпечення, тощо) в ті періоди, коли дитина знаходиться з кожним із батьків (а. с. 7-14).

Згідно дубліката квитанції № Р24А400849655С13456 від 10 червня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 здійснено перерахування коштів, в якості компенсації за ліки, ОСОБА_2 в сумі 3000 грн (а. с. 128).

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2020 року відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Сухомудренку Б. В. в задоволенні вимог заяви про роз`яснення судового рішення - ухвали суду від 26 грудня 2019 року про затвердження мирової угоди (. с. 160-164).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Сухомудренка Б. В., представника ОСОБА_2 адвоката Гаврилова Д. О., переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Утримання дитини, відповідно до ч. 2 ст. 181 СК, не обмежується лише однією певною формою. Сплата аліментів у грошовій формі не є єдиною формою участі батьків в утриманні дитини. Зокрема, передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Домовленість між батьками дитини про виконання ними їх обов`язку щодо утримання дитини може міститися у договорі про сплату аліментів на дитину, умови якого, у тому числі що до розміру аліментів, строків їх присудження та виплати, не повинні порушувати права дитини, встановлені СК України. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується (ст. 189 СК).

За відсутності приведених домовленостей, щодо обов`язку утримання дитини той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду, зокрема, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК, судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Особливістю наказного провадження в розрізі аліментних вимог є виключно: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину 1/4, на двох дітей 1/3, на трьох і більше дітей 1/2 від доходу платника аліментів, але не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, а також на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; можливість їх розгляду лише за відсутності спору про батьківство/материнство та за відсутності підстав для залучення інших зацікавлених осіб.

Вирішуючи питання про видачу судового наказу, місцевим судом було встановлено, що форма і зміст заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів відповідали нормам ст. 163 ЦПК України. При цьому, судом враховано всі повідомлені ОСОБА_2 обставини, в тому числі і наявність ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у справі про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з визначенням способу участі у її вихованні, і яка набрала законної сили.

Під час розгляду вимог у порядку наказового провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України).

Водночас обставин, за яких необхідно було б відмовити у видачі судового наказу, враховуючи норми ст. 165 ЦПК України, місцевим судом при його постановленні, не було встановлено.

Також, відсутні підстави вважати, що між сторонами по справі (батьками) наявний спір про право. ОСОБА_1 не оспорює розмір аліментів, чи своє батьківство щодо дочки ОСОБА_3 , 2017 року народження, а також, не вказує про обставини, які дають підстави залучати до участі у розгляді справи інших зацікавлених осіб.

В ході розгляду приведеної справи встановлено, що ухвала про затвердження мирової угоди, у справі №703/2714/19 як виконавчий документ не була звернута до примусового виконання, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02 червня 2020 року у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, зокрема ухвали суду від 26 грудня 2019 року про затвердження мирової угоди, відмовлено.

При цьому, підставою для роз`яснення заявник вказував на те, що, як на його думку, ухвала суду від 26 грудня 2019 року не відповідає вимогам виконавчого документу та не містить в собі заходів примусового виконання. Судове рішення від 02 червня 2020 року не було оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку.

Приведеною мировою угодою від 26 грудня 2019 року, визначені домовленості сторін щодо визначення способу участі у вихованні дитини її батьками, визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спільної опіки над дитиною у разі її хвороби, тощо. Водночас, нею не визначено розмір аліментних платежів, період протягом якого буде матеріально утримуватися дитина, порядок та спосіб виконання обов`язку утримувати дитину батьками, враховуючи норми сімейного законодавства.

Таким чином затверджена ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року мирова угода, не давала підстав суду першої інстанції, при вирішенні заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, вважати, що аліменти у певному розмірі вже стягуються з одного з батьків на користь іншого із батьків на утримання їхньої дитини і є договором про сплату аліментів на дитину.

В свою чергу ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не довів її вмотивовано належними, допустимими та достовірними доказами того, що він матеріально утримував дитину, в той же час і на момент видачі судового наказу 11 червня 2020 року.

Посилання в апеляційній скарзі на покладення на нього, як батька, подвійного обов`язку матеріального утримання доньки, оскільки він добровільно сплатив ОСОБА_1 кошти в розмірі 3000 грн., на утримання дочки, є необґрунтованим, та аналогічні доводам наведеним у його заяві про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, оскільки у квитанції зазначено призначення платежу компенсація за ліки.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Суть процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Звертаючись до суду з відповідною заявою, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом, вказане регламентовано ст. 12 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів, цілком погоджується та вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що за результатами розгляду справи, судом не встановлено обставин, за яких слід вважати, що матір дитини не мала права звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, при умові відсутності договору про сплату аліментів.

Заявником ОСОБА_1 факт відсутності у нього матеріального обов`язку сплачувати аліменти на утримання дочки, ОСОБА_3 , 2017 року народження, не доведено, навіть і при умові сплати ним 10 червня 2020 року на користь ОСОБА_2 коштів в розмірі 3 000 грн., відповідно до квитанції від 10 червня 2020 року, оскільки призначенням платежу є переказ особистих коштів як компенсація за ліки.

Доводи ОСОБА_1 про те, що на час видачі судового наказу між сторонами була укладена мирова угода, про яку зазначалося вище, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються її змістом, оскільки вказаною угодою встановлена домовленість сторін, щодо визначення способу участі у вихованні дитини її батьками, визначення місця її проживання, враховуючи на момент її укладення малолітній вік, встановлення порядку спільної опіки над дитиною у разі її хвороби і не являється договором сторін про сплату аліментів.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність процесуальних підстав, які б свідчили про помилкову видачу спірного судового наказу та, що обставини наведені заявником не є тими обставинами, які дають підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 258 ЦПК України визначено, що ухвала є видом судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В аспекті вищенаведених норм процесуального права, враховуючи зміст та доводи поданої апеляційної скарги, яка по своїй суті частково дублює заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню і фактично зводиться до переоцінки доказів та незгоди її автора з висновками суду першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку про відсутність в її аргументах мотивів які б слугували підставами для скасування, з підстав наведених у ст. 376 ЦПК України, оскаржуваного судового рішення.

В свою чергу у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої через його представника ОСОБА_4 , та скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Богдана Володимировича залишити без задоволення.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2020 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко