МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа№ 485/611/20
Провадження № 22-ц/812/1866/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Квєтка І.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральна сільська рада Снігурівського району Миколаївської області, про встановлення факту перебування на утриманні спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування її утриманні ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 травня 1998 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказану заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавець ОСОБА_2 у віці 68 років, про що 10 червня 2001 року складено відповідний актовий запис № 28 Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області та видано свідоцтво про смерть НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) у землях, які перебувають у колективній власності КСП "Дружба" розміром 4,41 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) та належала померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК № 013869, виданого 07 травня 1996 року Снігурівською райдержадміністрацією.

На час смерті ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою АДРЕСА_1 . З нею разом за вказаною адресою на момент її смерті проживали заявниця ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 08 квітня 2020 року № 328.

На час смерті ОСОБА_2 заявниці було три роки та вона перебувала на її утриманні зі свого народження, спадкодавиця відносилась до неї як до рідної онуки.

В зв`язку з укладенням шлюбу 27 серпня 2016 року було змінено прізвище з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 27 серпня 2016 року.

Також зазначає, що не має родинного зв`язку з померлою, але є єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_2 у відповідності до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, так як до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті.

15 квітня 2020 року заявниця звернулась за консультацією до Снігурівської державної нотаріальної контори у Миколаївської області з приводу оформлення її спадкових прав за законом після смерті ОСОБА_2 , та їй було надано роз`яснення, що на момент смерті ОСОБА_2 діяв Цивільний кодекс Української РСР (1963 року), згідно ст. 524 якого спадкування здійснювалось за законом і за заповітом. Спадкоємців першої та другої черги немає. Згідно ст. 531 ЦК Української РСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебувають на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Виходячи з того, що у померлої відсутні спадкоємці, передбачені ст. 529-530 (перша та друга черга спадкоємців за законом), заявниця може бути закликана до спадкоємства у порядку статті 531 ЦК Української РСР, як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлої не менше одного року до її смерті. У зв`язку з цим, їй було рекомендовано звернутися до суду для встановлення вищезазначеного факту.

Посилалася на те, що ОСОБА_2 в 1997 році приютила та взяла на утримання її матір ОСОБА_4 . Заявниця- ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 в селище Знам`янка Снігурівського району Миколаївської області та з моменту свого народження проживала разом з ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_1 по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , на той час була непрацездатна у зв`язку зі своїм віком.

Померла ОСОБА_2 утримувала заявницю та годувала за рахунок своєї пенсії та власних збережень, протягом трьох років, з моменту народження 1998 року та до дня своєї смерті в 2001 році, що підтверджується: актом депутата Центральної сільської ради Іваниця О.Г. від 30 березня 2020 року; показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 .

Мати заявниці ОСОБА_4 , на той час була працездатна, але не мала достатнього доходу, в зв`язку з тим, що перебувала у декретній відпустці, також вона не мала власного житла та не була у змозі самостійно за власний рахунок утримувати дитину та забезпечувати усім необхідним, тому допомога, яка надавалась померлою ОСОБА_2 була для заявниці постійним і основним джерелом засобів до існування. Батько заявниці не проживав разом з ними, не підтримував зв`язку та не надавав допомоги.

Після смерті ОСОБА_2 заявниця вважає себе єдиною спадкоємицею, інші спадкоємці, які прийняли спадщину або мають право на обов`язкову частку відсутні та їй не відомі.

Встановлення факту перебування на утриманні померлої ОСОБА_2 має для заявниці суттєве значення, для отримання спадщини після її смерті, так як без встановлення даного юридичного факту вона не зможе оформити спадщину, яка залишились після смерті ОСОБА_2 , та права як спадкоємця, які передбачені цивільним законодавством не будуть захищені.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту перебування на утриманні спадкодавця залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким її вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду про те, що нею не надано доказів отримання ОСОБА_2 доходів, так як доказами, що свідчать про отримання ОСОБА_2 доходів (а саме пенсії) були покази свідків. Судом було встановлено, що ОСОБА_2 отримувала пенсію, яка відповідно була її доходом, про що зазначається, у мотивувальній частині рішення суду. Інші докази про отримання пенсії ОСОБА_2 крім показів свідків нею не надавались, в зв`язку з тим, що вона не може отримати відповідні данні у Снігурівському об`єднаному Управлінні ПФУ Миколаївської області про розмір пенсії та період її отримання, а судом вони не запитувались, хоча отримати їх може лише суд за своїм запитом, так як з померлою вона не має родинних відносин, що вказує на неповноту встановлення судом всіх обставин стосовно доходу померлої.

На погляд апелянта, нею було надано не один доказ, який підтверджує факт перебування на утриманні померлої ОСОБА_2 (покази свідків, її пояснення, акт депутата сільської ради) та в процесі розгляду судом не було отримано жодного доказу, який би спростував даний факт.

В судовому засіданні заявниця підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, надавши пояснення аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, постановляючи рішення суд виходив з того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Знам`янка Снігурівського району Миколаївської області померла ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 28 складено 10 червня 2001 року у Центральній сільській раді Снігурівського району Миколаївської області і на його підставі видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) по КСП "Дружба" с. Центральне Центральної сільської ради, розміром 4,41 в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавиці на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серії МК № 013869, виданого 07 травня 1996 року Снігурівською районною державною адміністрацією.

За повідомленням Снігурівської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 27 травня 2020 року №537/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

15 квітня 2020 року завідувачем Снігурівською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Коваль Ю.В. надано письмове роз`яснення ОСОБА_1 , про те, що вона може бути закликана до спадкоємства у порядку статті 531 ЦК Української РСР, як непрацездатна особа, що перебувала на утриманні померлої не менше одного року до її смерті, у зв`язку з чим рекомендовано звернутися до суду.

За даними довідки Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 08 квітня 2020 року № 328, ОСОБА_2 з 1988 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , виписана (знята з реєстраційного обліку) ІНФОРМАЦІЯ_3 як померла. Разом з нею за вказаною адресою на момент її смерті проживали, але не були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Проте, проаналізувавши надані заявницею докази на підтвердження заявлених нею вимог, суд дійшов висновку, що заявницею не надано доказів про розмір отримуваних доходів ОСОБА_2 та судом такі не встановлено. Не містять матеріали справи також даних, що частину свого доходу ОСОБА_2 витрачала на утримання заявниці, та що він був основним та постійним засобом для її існування, враховуючи те, що заявниця перебувала на утриманні своєї матері ОСОБА_4 , яка була працездатною, мала постійне місце роботи та отримувала дохід не лише грошима, але й продуктами харчування, зерном, тощо й від виконання своїх батьківських обов`язків не ухилялася. Сама ОСОБА_2 за рік до смерті вже була пенсіонеркою, тобто непрацездатною. Факт же проживання заявниці у будинку ОСОБА_2 , родинні стосунки, догляд, не свідчить про перебування на утриманні останньої.

Проаналізувавши зазначені обставини у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що за наявності у заявниці іншого постійного джерела доходів (утримання від матері), і відсутності повних даних про його розмір, а також про розмір утримання від ОСОБА_2 , та інших доказів на підтвердження того факту, що допомога останньої була постійним і основним джерелом засобів для її існування, факт перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 з 02 травня 1998 року до 09 червня 2001 року є недоведеним, а тому заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. В порядку окремого провадження суд, зокрема, розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно зі ст. 315 ЦПК України суд розглядає в тому числі справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Під час розгляду справ окремого провадження суд відповідно до ст. 294 ЦПК України зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Крім того, з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (ч.2 ст. 294 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, суд для повного і об`єктивного з`ясування обставин справи був не позбавлений можливості за власною ініціативою витребувати необхідні докази для встановлення розміру доходів, які отримували ОСОБА_2 та матір заявниці, чого ним зроблено не було, що вплинуло на повноту встановлення судом всіх істотних обставин, що мають значення для вирішення заявлених вимог у відповідності до вимог закону.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", чинної на час відкриття спадщини, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів для існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Видана відповідним органом довідка про те, що за його даними особа не перебувала на утриманні померлого, не виключає можливості встановлення у судовому порядку факту перебування на утриманні. Така довідка оцінюється судом за правилами ст. 62 ЦПК України.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ні отримання непрацездатною особою пенсії, ні її окреме проживання від спадкодавця не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні.

Суб`єктами звернення до суду із заявами про встановлення факту перебування особи на утриманні можуть бути фізичні особи, в яких на підставі чинного законодавства у разі встановлення факту виникає відповідне право, чи їх представники.

Для ухвалення позитивного рішення у справі за заявами цієї категорії суд має встановити, чи може особа, яка звернулася до суду, мати відповідні правові наслідки, на які вона розраховує, чи правильно вона зазначила заінтересовану особу в справі.

Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР 1963 року, чинної на час відкриття спадщини, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 68 років.

Згідно з довідкою Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 08 квітня 2020 року № 328, ОСОБА_2 з 1988 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , виписана (знята з реєстраційного обліку) ІНФОРМАЦІЯ_3 як померла. Разом з нею за вказаною адресою на момент її смерті проживали, але не були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як слідує із свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_3 вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_4 . Тобто на день смерті ОСОБА_2 вона була непрацездатною в силу свого віку.

Таким чином, у разі доведеності перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 не менше одного року до її смерті заявниця буде мати право на спадкування після смерті ОСОБА_2 ..

Відповідно до акту депутата Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Іваницею О.Г. від 30 березня 2020 року в с-щі Знам`янка Снігурівського району Миколаївської області проживала одинока жителька ОСОБА_2 . В 1997 році остання приютила в себе ОСОБА_4 , яка на той час була вагітною, згодом вона народила доньку ОСОБА_11 , 1998 року народження. ОСОБА_2 їх утримувала, виховувала та забезпечувала всім необхідним, як свою доньку та онуку до своєї смерті 2001 року. ОСОБА_4 її похоронила і до сьогодні проживає в її будинку, що також підтвердили сусіди ОСОБА_7 та ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що заявниця її донька, з листопада 1997 року вони вдвох проживали у ОСОБА_2 . Свідок працювала, але отримувала невеликий дохід. ОСОБА_2 допомагала матеріально та займалася утриманням її доньки по мірі можливості за рахунок своєї пенсії, розміру якої вона не знає. Її дохід, який вона отримувала за місцем постійної роботи, рідко був у грошовому виразі, в основному це були продукти харчування, зерно тощо. Крім того, вона отримувала кошти як одинока мати та підробляла на полях.

Свідок ОСОБА_13 показала, що заявниця її сусідка, їй відомо, що коли ОСОБА_4 завагітніла ОСОБА_2 взяла її до себе жити. Після народження заявниці ОСОБА_4 ходила на роботу, з дитиною сиділа бабуся, жили вони за рахунок пенсії ОСОБА_2 , розміру пенсії чи інших доходів вона не знає. ОСОБА_4 також отримувала дохід у вигляді продуктів харчування, оскільки працювала. Заявниця з своєю матір`ю та ОСОБА_2 проживали разом як одна сім`я з 1997 року до дня смерті останньої.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що заявниця її сусідка, ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_14 як свою онуку, в той час як мама ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) працювала. ОСОБА_17 займалася похованням ОСОБА_2 . Розмір доходів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 їй не відомі.

Згідно трудової книжки ОСОБА_4 , вона з 18.11.1997 року працювала у КСП «Дружба» вагувальником 2 від., після реорганізації якого у СГВК «Дружба», а потім у ПОСП «Дружба» 01.02.2002 року була переведена на посаду обліковця по план.обліку 2 від. Технік штучного осімініння, з якої 25.10.2010 рік була звільнена за скороченням штату.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів, ОСОБА_4 за період з 01.01.1998 по 31.12.2001 рік мала наступні доходи: з першого кварталу 1998 по третій квартал 1999 року інформація про доходи відсутня; у четвертому кварталі 1999 року отримала дохід за основним місцем роботи у ПП ПОСП «Дружба» 4,61грн., за 2000 рік та перший квартал 2001 року дохід 0,00 грн., за другий квартал 2001 року відсутня інформація про доходи, у третьому та четвертому кварталі 2001 року сума виплаченого доходу становила 159,65 грн. та 326,23 грн. відповідно.

Крім того, згідно з даними довідки Управління соціального захисту населення Снігурівської райдержадміністрації від 01 грудня 2030р., яка була отримана судом під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_4 отримувала допомогу як одинока мати на одну дитину у розмірі: з липня по серпень 2000р. у розмірі 7,84грн., з вересня по грудень 2000р. у розмірі 8,04 грн., з січня по грудень 2001р. у розмірі 11,80 грн. Дані про отримані доходи до липня 2000р. в програмному комплексі АСОПД відсутні, так як архів бази отримувачів державних допомог існує тільки з липня 2000р.

Як убачається з довідки Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 23.11.2020р. та листа Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 07.12.2020р. ОСОБА_2 отримувала пенсію за віком: з 01 лютого 2000р. у розмірі 46грн., з 01 грудня 2000р. у розмірі 55грн., з 01 лютого 2001р.-58грн., з 01 квітня 2001р.- 63,34грн.

Відповідно до відповіді Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області від 16.11.2020р. № 525 на запит апеляційного суду, ОСОБА_2 мала приватний будинок 1959 року побудови, 0.12 га земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, худобу та птицю не тримала.

Отже, в останній рік перед своєю смертю ( червень 2000р.-червень 2001р.) ОСОБА_2 отримувала дохід у вигляді пенсії у розмірі: червень листопад 2000р. - 46грн., грудень 2000р. -січень 2001р.- 55грн., лютий березень 2001р.-58грн., з 01 квітня 2001р.- 63,34грн.

Мати заявниці у цей проміжок часу отримувала допомогу як одинока мати на одну дитину у розмірі: по серпень 2000р. у розмірі 7,84 грн., з вересня по грудень 2000р. у розмірі 8,04 грн., з січня по грудень 2001р. у розмірі 11,80 грн. Крім того, вона працювала проте отримувала дохід не грошима, а продуктами харчування, зерном. Даних про грошовий вимір отриманих нею продуктів харчування та зерна матеріали справи не містять.

Факт здійснення ОСОБА_2 витрат частини її доходів (пенсії) на утримання заявниці підтверджується показами свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , актом депутата Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області Іваницею О.Г. від 30 березня 2020 року, які не спростовані іншими належними та допустимими доказами у справі.

Порівняльний аналіз фактично отримуваних доходів ОСОБА_2 та матері заявниці у останній рік перед смертю ОСОБА_2 свідчить про те, що допомога, яка надавалась ОСОБА_2 була основним та постійним джерелом засобів до існування заявниці, тобто остання перебувала на утриманні ОСОБА_2 .

Крім того, заявниця разом з матір`ю проживали у будинку ОСОБА_2 , тобто вона забезпечувала її житлом, а також сплачувала відповідні комунальні рахунки для забезпечення належних умов проживання.

Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав, допустив неповному дослідження обставин справи, що призвело до прийняття помилкового рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

За такого рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог, а саме про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 у період з 01 червня 2000р. по 09 червня 2001р., так як саме цей період має значення для можливості спадкування після смерті ОСОБА_2 , а також через відсутність належних доказів про доходи ОСОБА_2 та матері заявниці у період з дня народження заявниці до червня 2000р.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 15 вересня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на утриманні ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 01 червня 2000 року по 09 червня 2001року

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року