Справа № 464/3376/20
пр.№ 2/464/1148/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12.10.2020 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Теслюка Д.Ю.,

за участі секретаря судових засідань Чуби Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 30.06.2020 р. звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , із зняттям із реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі, окрім нього, зареєстровані дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Вказану квартиру він придбав за особисті кошти у 2005 році. Відповідач фактично у квартирі не проживав, із 2009 року він проживає із співмешканкою та трьома дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в такій не проживає понад один рік, не сплачує житлово-комунальні послуги, у відповідності до ст. 405 ЦК України, просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою.

Ухвалою від 21.07.2020 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, 12.10.2020 р. звернувся в суд із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 23.11.2005 р., виданим ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки №202 від 14.08.2019 р., виданою ТзОВ «Галбуджитлосервіс», у квартирі АДРЕСА_1 , окрім позивача ОСОБА_1 , зареєстровані: ОСОБА_3 (дружина) та ОСОБА_2 (син).

Статтями 316, 317, 319, 391 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як вбачається з актів ТзОВ «Галбуджитлосервіс» від 22.04.2020 р., 22.05.2020 р., 22.06.2020 р. та від 24.09.2020 р., зі слів сусідів, відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, однак не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 29.01.2014 р.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Що стосується позовної вимоги про зняття з реєстрації місця проживання відповідача, суд вважає що така не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації місця проживання можливо лише за умови втрати ним права користування цим житлом чи у зв`язку з його виселенням (добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справах даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові, зокрема, для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, зобов`язаний зняти відповідача з реєстрації.

З врахуванням вищенаведеного та правового аналізу норм закону, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити таке. Оскільки позивач при зверненні до суду з звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 76, 81, 258, 259, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 840 грн. 80 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.Ю. Теслюк