П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2020 року місто Київ

справа № 381/1455/20

провадження №22-ц/824/14046/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Осаулової Н.А.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 10 вересня 2010 року, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає договір. Позивач умови договору виконав, проте відповідач порушила умови договору, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним..

У зв`язку з порушенням умов договору, відповідачка ОСОБА_1 станом на 31 березня 2020 року має заборгованість в сумі 34959 грн.82 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 891 грн.80 коп., заборгованість за нарахованими відсотками - 29130 грн.69 коп., пеня - 2796 грн.39 коп., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процента складова_ - 1640 грн.94 коп..

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2020 року позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 891 грн.80 коп. та судовий збір у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач АТ «КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею та штрафами скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ «КБ «Приватбанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права. Зокрема, посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що надані позивачем до позовної заяви докази відповідачем не спростовано, що є його, а не суду, процесуальним обов`язком. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не надав суду відзиву на позов і жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви. Користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою з рахунку, відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватися коштами, приєднувався до нових редакцій Умов та правил, а також Тарифів.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Правом на подання відзиву відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 вересня 2010 року на підставі заяви ОСОБА_1 , між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 був укладений договір №б/н, який складається з заяви позичальника та Умов та правил надання банківських послуг.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав належним чином. Однак, ОСОБА_1 , скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов`язань, визначених договором, порушила умови щодо погашення кредиту.

Відповідно до довідки наданої АТ КБ «Приватбанк», 28 лютого 2018 року кредитний ліміт за кредитною карткою ОСОБА_1 було збільшено до 891 грн.80 коп.

Крім того, установлено, що у заяві позичальника від 10 вересня 2010 року процента ставка не зазначена, Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Крім того, в анкеті-заяві позичальника від 10 вересня 2010 року процентна ставка за кредитом не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляд неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а отже відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Крім того, суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідачем фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, наявні підстави для стягнення суми заборгованості в розмірі 891 грн.80 коп.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відсутності підстав для задоволення позову позивача про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, оскільки такий висновок відповідає встановленим судом обставинам та нормам матеріального права.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 10 вересня 2010 року процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штраф.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами, пені та штрафів, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 10 вересня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування та Тарифи Банку розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, щодо умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки, надані банком Витяг з Умов та правил, а також Тарифи Банку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків за користування кредитом, а також неустойки у вигляді пені та штрафів, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 10 вересня 2010 року, є законним і обґрунтованим. При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами, погашення відповідачем заборгованості не дає підстав уважати, що з відповідачем погоджені розмір відсотків за користування кредитними коштами, порядок їх нарахування, а також порядок нарахування та розмір пені і штрафів, а тому доводи апеляційної скарги в тій частині, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, тим самим висловив свою згоду з запропонованими банком умовами, є безпідставними і не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення заборгованості по відсоткам та неустойки, в тому числі і комісії.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що оскільки відповідач, проігнорувавши свій процесуальний обов`язок, не спростував надані позивачем до позовної заяви документи, то у суду відсутні були підстави для відмови у задоволення позовних вимог, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки саме позивач мав довести, що умови договору, на які він посилається, були узгоджені з відповідачем. Надані позивачем документи цих обставин не підтверджують.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 9 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус