Справа № 462/3162/18 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/249/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України та Залізничного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа Головне управління Національної поліції у Львівській області, про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Школьного Н.С. у кримінальному провадженні №0001305 від 01.05.2014 року.

За позицією позивача, бездіяльність слідчого полягає у не проведенні жодних слідчих дій у названому кримінальному провадженні, не забезпечення їй можливості ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, не надіслання постанови про закриття кримінального провадження, чим порушено її права, як потерпілої.

На переконання позивача, факт протиправної бездіяльності слідчого підтверджений постановою заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №2 Бабія А.М. від 16.05.2018 року, якою скасовано постанову слідчого Школьного Н.С. від 10.08.2016 року про закриття кримінального провадження №0001305 від 01.05.2014 року, а тому додаткового доказування не потребує.

Позивач зазначала, що незаконними діями та бездіяльністю слідчого їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у нервовому стресі та переживаннях через відсутність коштів, які стягнуті двома рішеннями судів на її утримання і були необхідні їй для придбання продуктів харчування та ліків, що змусило її вживати додаткових заходів для організації свого життя.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1600 грн.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

Свої доводи апелянт обгрунтовувала тим, що неправомірною бездіяльністю слідчого СВ Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області Школьного Н.С., що тривала впродовж чотирьох років, їй було завдано значної моральної шкоди, яка полягала у нервовому стресі, переживаннях, порушенні режиму сну. Повна бездіяльність слідчого, його умисел на закриття кримінального провадження, за нібито відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, негативно вплинули на звичний ритм життя апелянта. Розмір моральної шкоди апелянт оцінила в 40000 грн., з розрахунку: 10000 грн. за кожний рік бездіяльності та протиправних дій. Вважала, що суд першої інстанції значно занизив розмір завданої моральної шкоди, не врахувавши моральних страждань апелянта.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 27.08.2018 року для розгляду цивільної справи №462/3162/18 (провадження №22-ц/783/2729/18) визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Приколоти Т.І., суддів: Павлишина О.Ф., Мікуш Ю.Р.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.08.2018 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Справу призначено до розгляду на 27.09.2018 року без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2018 року провадження в даній справі зупинено до залучення правонаступників позивача ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року в газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

16.10.2018 року цивільна справа №462/3162/18 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 16.10.2018 року, для розгляду цивільної справи №462/3162/18 (провадження №22-ц/811/249/18) визначено колегію суддів у складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Після поновлення провадження у справі, ухвалою Львівського апеляційного суду від 18.11.2020 року залучено до участі у справі, як правонаступників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_3 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 .

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_2 та ОСОБА_4 жодного разу не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, зокрема, шляхом надіслання їм судових повісток рекомендованими листами з повідомленням про вручення на вказану ними адресу місця проживання, однак, адресовані їм поштові відправлення повертались до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній», заяв про зміну місця свого проживання (перебування) до суду не подавали, крім того, в останнє судове засідання повідомлялись через оголошення на веб-сайті суду, відтак, вважаються належним чином повідомленими, клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи не надходило, а тому розгляд справи проведено апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23.12.2020 року, є дата складення повного судового рішення 30.12.2020 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, передбачене статтею 1176 ЦК України. Цією статтею встановлені випадки і умови її відшкодування та визначено, що така шкода відшкодовується державою.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У відповідності до ч.6 ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

За загальним правилом, яке міститься у ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Цією статтею визначено, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, можливість їх відновлення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

За встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та малолітній ОСОБА_3 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 грудня 2020 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.