Єдиний унікальний номер судової справи: 481/1089/20
Провадження №22-ц/812/2057/20 Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Постанова

іменем України

21 грудня 2020 року м. Миколаїв справа № 481/1089/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «Промінь» на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вжещ С.І., в приміщені цього ж суду того ж дня о 12 год. 09 хв., повний текст якого складено 25 жовтня 2020 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Промінь» (далі СФГ «Промінь») про припинення дії договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання,

встановив:

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Довгополого О.Б. звернувся в суд з позовом до СФГ «Промінь» про припинення дії договору оренди землі шляхом його дострокового розірвання.

Позивач зазначав, що він є власником земельної ділянки загальною площею 6,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області.

Вказана земельна ділянка на підставі укладеного 07 грудня 2006 року між ним та СФГ «Промінь» договору оренди, зареєстрованого у Новобузькому окрузі реєстрації 20 лютого 2007 року за № 41, була передана відповідачу в оренду строком на 49 років.

Як вказував позивач, в порушення умов договору відповідач орендну плату за період з 2017 року по 2019 рік не сплатив, не дивлячись на його усні неодноразові звернення до відповідача про здійснення розрахунку.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив припинити дію договору оренди землі від 07 грудня 2006 року шляхом його дострокового розірвання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 просила залишити позов без розгляду, посилаючись на те, що позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи. Також зазначала, що позовна заява оформлена з порушенням вимог, передбачених ч.2, п.2, п.5, п.9 ч.3, ч. 5 ст.175, ст.177 ЦПК України. У позовній заяві відсутні будь-які обґрунтування вини відповідача СФГ «Промінь», якими представник позивача та сам позивач могли підтвердити те, що позивач звертався в усному порядку про виплату йому орендної плати за 2017-2019 роки.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Припинено дію договору оренди землі від 07 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Промінь» шляхом його дострокового розірвання.

Стягнуто з СФГ «Промінь» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив вимоги Закону України «Про оренду землі» та умови договору оренди землі, неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання по сплаті орендної плати, а тому дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі СФГ «Промінь» посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга містить аналогічні доводи з доводами викладеними у відзиві на позовну заяву.

У відзиву на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, які брали участь у судовому засіданні, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті д) частини першої статті 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію-значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору,- відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплату у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Судом установлено, що ОСОБА_1 на підставі державного акту на права приватної власності на землю серії МК №017925 від 22 жовтня 2004 року належить земельна ділянка площею 6,98 га з кадастровим номером :03:000:0122 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Новохристофорівської сільської ради Новобузького району Миколаївської області (а.с.11).

07 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та СФГ «Промінь» укладений договір оренди землі, відповідно до умов якого позивач передав в оренду орендарю строком на 49 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 6,98 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначений договір зареєстрований у Новобузькому окрузі реєстрації Миколаївської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20 лютого 2007 року № 41.

Відповідно до пунктів 9, 10 договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі - в розмірі 823,26 грн. за рік до 01 грудня кожного року, або за бажанням орендодавця натуроплатою. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції (а.с. 12-13).

Згідно з пунктами 36, 37 договору дія договору припиняється у разі, зокрема систематичної несплати орендної плати. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Обґрунтовуючи підставність позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач не сплачував орендну плату протягом 2017-2019 років.

Представники відповідача визнали факт несплати орендної плати позивачу за 2018, 2019 роки, мотивуючи це тим, що орендодавець не звертався до відповідача з вимогою про отримання орендної плати. Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 , вказала, що фермерське господарство в 2006 році наперед розрахувалось з позивачем по орендній платі за договором за період з 2006 по 2017 рік включно. При цьому належних та допустимих доказів сплати позивачу орендної плати за 2017 рік не надано. Заборгованість по виплаті орендної плати за 2018, 2019 роки відповідач готовий був сплатити в судовому засіданні.

Отже, виходячи з викладених обставин та наданих доказів, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом СФГ «Промінь» не виконало свого обов`язку по сплаті орендної плати за 2017 - 2019 роки.

Не була погашена вказана заборгованість і під час судового розгляду справи.

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки, як зазначено вище, згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного Цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

З огляду на викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України дійшов правильного висновку про доведеність того, що відповідачем систематично не вносилась орендна плата за 2017- 2019 роки у розмірі та у строки, встановлені умовами договору оренди земельної ділянки, що є істотним порушенням умов договору, а тому відповідно до положень статті 141 ЗК України, статті 32 Закону України «Про оренду землі» існують підстави для розірвання договору оренди землі від 07 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Промінь».

Не заслуговують на увагу посилання СФГ «Промінь» на те, що причиною несвоєчасної сплати орендної плати за 2018 - 2019 роки стало не проживання та невчинення ОСОБА_1 дій щодо отримання орендної плати, яка зберігається на рахунку відповідача.

Так, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора (ст. 612 ЦК України).

Таким чином, умовою, за якої боржник звільняється від негативних наслідків невиконання зобов`язання, є прострочення кредитора.

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (ч. 1 ст. 613 ЦК України). Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора (ч. 2 ст. 613 ЦК України).

Статтею 537 ЦК України передбачено виконання зобов`язання внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори.

Так, боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: 1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; 2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; 3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язань з виплати орендної плати шляхом внесенням боргу в депозит нотаріуса, нотаріальної контори або вжиття інших заходів щодо виконання обов`язку за договором.

За такого, є безпідставними посилання апеляційної скарги на відсутність вини СФГ «Промінь» в порушенні строку сплати орендної плати, оскільки не проживання позивача за місцем реєстрації ніяким чином не перешкоджало відповідачу виконати свій обов`язок по сплаті орендної плати. До того ж, орендна плата за 2017-2019 роки дотепер відповідачем не сплачена, з яких за 2017 рік - не доведено сплату.

Доводи апеляційної скарги щодо спливу позовної давності стосовно несплати орендної плати за 2017 рік, з огляду на вимоги позову, є необґрунтованими, оскільки несплата орендної плати у за цей рік не впливає на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстави для розірвання договору оренди землі у разі систематичної несплати орендної плати.

Інші доводи апеляційної скарги, що зводяться до форми та змісту позовної заяви, є необґрунтованими, оскільки позовна заява відповідно до приписів статей 175, 177 ЦПК України містить прізвище, ім`я, по батькові позивача, його місце проживання та до позовної заяви, підписаної представником позивача ОСОБА_2 , згідно положень частини четвертої статті 62 ЦПК України, доданий ордер Серії МК №149108 від 19 серпня 2020 року, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», що підтверджував повноваження представника позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу СФГ «Промінь» залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Селянького (фермерського) господарства «Промінь» залишити без задоволення, а рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верхового Суду у випадках та з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.