Провадження № 2/234/1222/20
27 листопада 2020 року м. Краматорськ
Краматорський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Заборського В.О., за участю секретаря судового засідання Антонюка Д.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Свої вимоги банк обґрунтував тим, що відповідач ОСОБА_1 28.12.2005 року отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 4000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його особистий підпис у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банк свої зобов`язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, надав відповідачу у розмірі встановленому Договором.
Відповідач, з свого боку, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості.
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для захисту своїх прав.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, АТ КБ «Приватбанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом.
Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку з чим, суд, зі згоди представника позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, згідно ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 28.12.2005 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк», з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого, була досягнута домовленість про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн. із базовою процентною ставкою 3% на місяць із розрахунку 360 днів на рік, із строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, шляхом підписання відповідачем Заяви, чим засвідчила свою згоду із тим, що дана заява з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним і банком Договір про надання банківських послуг.
Крім того, до Заяви від 28.12.2005 року позивачем долучені Умови та правил надання банківських послуг.
Отже, суд вважає встановленим факт укладення між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 28.12.2005 року.
Як визначено ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини 1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Як вбачається з матеріалів справи, саме договір приєднання і був укладений між позивачем та відповідачем.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ст.610 ЦПК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання.
Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_1 своїм підписом в заяві від 28.12.2005 року погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, то з огляду на вищезазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 473,09 грн, оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконувала умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого станом на 31.10.2019 року утворилась заборгованість за кредитом.
Однак, як встановлено під час розгляду справи, сторони під час укладення Договору погодили базову процентну ставку в місяць на залишок за кредитом 3%, що становить 36,00 % річних, але відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 28.12.2005 року, наданого позивачем, з часу укладення договору процентна ставка поточної заборгованості змінювалася, та з 01.04.2015 року позивачем її було встановлено у розмірі - 43,20 %, і відповідно до розміру зазначеної ставки була розрахована заборгованість за процентами за користування кредитом.
Як наголошено у Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
Суд, враховуючи умови кредитного договору, вважає, що проценти на поточну заборгованість за користування кредитом повинні нараховуватися виходячи із встановлених 36,00% річних, а нарахування за підвищеною процентною ставкою, зокрема з 01.04.2015 року у розмірі 43,2% є безпідставним.
На час збільшення процентної ставки по кредитному договору, статтею 1056-1 ЦК України було визначено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
Отже, позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було визначено умовами договору, всупереч статті 1056-1 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку, тому зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем в період з 01 квітня 2015 року у розмірі 43,20 % на поточну та прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.
Оскільки доказів правомірності застосування процентної ставки у розмірі 43,20 % не надано, слід розраховувати вказану суму процентів, виходячи із обумовленої в договорі процентної ставки 3 % щомісяця, що складає 36,00% річних.
Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог) та беручи до уваги визначені банком періоди стягнення заборгованості за процентами з 28.12.2005 року по 31.10.2019 року, суми заборгованості, розмір відсоткової ставки, суд для розрахунку поточних відсотків використовує наступну формулу: заборгованість х 36% / 360 днів х кількість днів у відповідному періоді.
Сума відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2015 року по 31.10.2019 року складає 782,49 грн. (473,09 грн. Х 36% / 360дн. Х 1654 дн.), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи розмір заборгованості за відсотками, який станом на 01.04.2015 року становив 266,08 грн, то загальний розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, який підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, становить 1048,57 грн. (266,08 грн + 782,49 грн).
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача: 5099,66 грн. нараховану пеню, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3464,19 грн. штраф (процентна складова), з чим суд не може погодитись, виходячи з наступного.
У частині першій статті 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з частинами першою та другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 з 2004 року є м. Краматорськ.
Проте, при нарахуванні відповідачу штрафних санкцій, банк не врахував, що відповідно до положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р.
Згідно із пп.16 п.1 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р до зазначених населених пунктів також належить місто Краматорськ (Краматорська міська рада).
Тому банк був зобов`язаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року.
З огляду на наведене вище, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки задоволенню не підлягають.
Крім того, у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України суд також стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову у розмірі 39,91 грн..
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України суд, -
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовити.
На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Краматорського міського суду В. О. Заборський