Справа № 161/2782/20
Провадження № 2/161/1697/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Герасимчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьк цивільну справу №161/2782/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Волинського обласного центру занятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Просить суд скасувати наказ № 54-к від 23 січня 2020 року. Визначити підставу звільнення ОСОБА_1 ч. 3 статті 38 КЗпП України та зобов`язати Волинський обласний центр зайнятості внести запис у трудову книжку «звільнена з посади директора Луцького районного центру зайнятості у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю відповідно до ч. 3 статті 38 КЗпП». Сплатити за весь час вимушеного прогулу середній заробіток, а саме 90 556,80 гривень. Зобов`язати роботодавця виплатити їй вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного середнього заробітку (97 348,77 гривень) та стягнути судові витрати по наданню правовох допомоги з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Позивач та її представник в судовому засіданні заявлений позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Суду пояснили, що роботодавець не наділений правом самостійно змінити вказану працівником підставу для звільнення. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що відповідачем не було допущено жодних порушень трудового законодавства, безпосередньо позивачем про них в заяві про звільнення не зазначено. Просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Щодо позовної вимоги в частині скасування наказу № 54-к від 23 січня 2020 року, визначення підстави звільнення ОСОБА_1 ч. 3 статті 38 КЗпП України та зобов`язання Волинського обласного центру зайнятості внести запис у трудову книжку «звільнена з посади директора Луцького районного центру зайнятості у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю відповідно до ч. 3 статті 38 КЗпП», то вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

20 листопада 2019 року ОСОБА_1 подала на ім`я директора Волинського обласного центру зайнятості Романюка Р.В. заяву про звільнення її з посади директора Луцького районного центру зайнятості у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору, керуючись ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 21 листопада 2019 року та провести повний розрахунок з виплатою вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

Наказом директора Волинського обласного центру зайнятості Р. Романюка № 436 від 20 листопада 2019 року створено комісію з розгляду заяви директора Луцького районного центру зайнятості ОСОБА_1 про звільнення її з посади від 20 листопада 2019 року (а.с. 134-135).

Протоколом № 1 від 20 листопада 2019 року комісії з розгляду заяви директора Луцького районного центру зайнятості Овадюк І.А. про звільнення від 20 листопада 2019 року рекомендовано директору Волинського обласного центру зайнятості Романюку Р.В. у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20 листопада 2019 року про звільнення з посади директора Луцького районного центру зайнятості відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України відмовити (а.с. 137-144).

Однак, суд звертає особливу увагу, що положеннями чинного законодавства взагалі не передбачено можливості створення роботодавцем комісії з розгляду заяви працівника про звільнення, поданої ним саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України

Наказом директора Волинського обласного центру зайнятості Р. Романюка № 54-к від 23 січня 2020 року «про звільнення ОСОБА_1 » застосовано до ОСОБА_1 , директора Луцького районного центру зайнятості дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Звільнено ОСОБА_1 з посади директора Луцького районного центру зайнятості 21 листопада 2020 року за прогули без поважних причин, впродовж всіх робочих днів з 22 листопада 2019 року по 22 січня 2020 року (включно), відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 8).

Суд звертає особливу увагу, що положеннями статті 38 КЗпП України взагалі не передбачено права роботодавця відмовити в розірванні трудового договору відповідно до заяви працівника про звільнення, поданої ним саме на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Всупереч вищевикладеним обставинам, які прямо та безпосередньо врегульовані положеннями статті 38 КЗпП України, у визначений безпосередньо ОСОБА_1 строк трудовий договір розірвано не було, наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Луцького районного центру зайнятості на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України 21 листопада 2020 року винесений не був.

Приймаючи до уваги, що положеннями ч. 3 статті 38 КЗпП України передбачена можливість звільнення працівника у строк, визначений самим працівником. При цьому, в заяві від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 наголосила про звільнення її саме на підставі ч. 3 статті 38 КЗпП України та визначила строк звільнення 21 листопада 2019 року. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, шляхом визнання протиправним та скасування наказу № 54-к від 23 січня 2020 року, визначення підстави звільнення ОСОБА_1 саме за ч. 3 статті 38 КЗпП України та зобов`язання Волинського обласного центру зайнятості внести відповідний запис у трудову книжку .

Щодо позовної вимоги в частині стягнення за весь час вимушеного прогулу середнього заробітку, а саме 90 556,80 гривень, то суд зазначає, що дана позовна вимога є повністю похідною від позовної вимоги про скасування наказу № 54-к від 23 січня 2020 року, визначення підстави звільнення ОСОБА_1 саме за ч. 3 статті 38 КЗпП України та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, середньоденний заробіток позивача становить 1 509,28 гривень (а.с. 52). При цьому загальна кількість календарних днів за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з листопада 2019 року по лютий 2020 року включно становить 60 робочих днів.

Судом не приймається до уваги бухгалтерська довідка щодо розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 , оскільки остання взагалі не містить дати складання, не скріплена печаткою жодної установи та складена особою, посада якої зазначена неповно, її походження суду взагалі невідоме.

Таким чином загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 судом встановлюється згідно розрахунку, наданого стороною позивача та становить 90 556,80 гривень, які підлягають стягненню з Волинського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 .

Щодо позовної вимоги в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку (97 348,77 гривень), то суд зазначає, що дана позовна вимога є повністю похідною від позовної вимоги про скасування наказу № 54-к від 23 січня 2020 року, визначення підстави звільнення ОСОБА_1 саме за ч. 3 статті 38 КЗпП України та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, місячний середній заробіток позивача становить 32 449,59 гривень (а.с. 52).

Судом не приймається до уваги бухгалтерська довідка щодо розрахунку середнього заробітку ОСОБА_1 , оскільки остання взагалі не містить дати складання, не скріплена печаткою жодної установи та складена особою, посада якої зазначена неповно, її походження суду взагалі невідоме. Крім того, середній місячний заробіток ОСОБА_1 у вказаній довідці взагалі не зазначений

Таким чином тримісячний середній заробіток судом встановлюється згідно розрахунку, наданого стороною позивача та становить 97 348,77 гривень, які підлягають стягненню з Волинського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом достовірно встановлено, що позивачем не подано жодних доказів щодо обсягу реально наданих йому послуг і виконаних робіт, їх вартості. Крім того, стороною позивача суду не було надано доказів реального понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу адвоката в будь-якому розмірі. Крім того, суд звертає увагу, що до витрат на правничу допомогу адвоката передчасно включено витрати на підготовку апеляції та участь в судових засіданнях у суді апеляційної інстанції. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної заяви в цій частині та стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу в сумі 11 500,00 гривень.

Керуючись ст. 38, 40, 44, 235 КЗпП України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 200, 263-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Волинського обласного центру зайнятості про скасування наказу, визначення підстави звільнення, сплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та вихідної допомоги задовольнити частково.

Наказ Волинського обласного центру зайнятості від 23.01.2020 року №54-к про звільнення ОСОБА_1 - визнати протиправним та скасувати.

Визначити підставу звільнення ОСОБА_1 за ч.3 ст. 38 КЗпП та зобов`язати Волинський обласний центр зайнятості внести відповідний запис у трудову книжку ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Стягнути з Волинського обласного центру зайнятості на користь ОСОБА_1 90 556,80 гривень середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зобов`язати Волинський обласний центр зайнятості виплатити ОСОБА_1 97 348,77 гривень вихідної допомоги в розмірі трьохмісячного середнього заробітку.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі

складено 28 грудня 2020 року.

Суддя В.В. Ковтуненко