Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1252/20

Провадження № 2/126/613/2020

"21" жовтня 2020 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Олійник І. В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом представника позивача, адвоката Мандзій Надії Камілівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача, адвокат Мандзій Н.К., звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за позивачем, ОСОБА_1 , як за спадкоємцем другої черги за законом право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Однолуки Болховського району Орловської області Російської Федерації, помер брат позивача - ОСОБА_4 .. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем першої черги на майно померлого є дружина померлого ОСОБА_2 , яка від прийняття спадщини відмовилася. Спадкоємцями другої черги на майно померлої є позивач по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ..

Як спадкоємець другої черги за законом на майно померлої, позивач спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв, шляхом подачі відповідної заяви у визначений судом додатковий строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, оформити належним чином свої спадкові права позбавлений можливості, оскільки при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що відповідачка по справі, ОСОБА_2 спадщину після смерті померлого прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з чоловіком.

Викладені вище обствини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом.

Дана позовна заява, надійшла до суду 22.06.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 22.06.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, яке в подальшому було відкладено.

Представник позивача, адвокат Мандзій Н.К., через канцелярію суду надала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі та участі позивача.

Представник відповідача, ОСОБА_6 , також в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, вказала про визнання ними позовних вимог.

Відповідач, ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду надала заяву про визнання позовних вимог, справу просила слухати у її відсутність.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Однолуки Болховського району Орловської області Російської Федерації, помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.08.2012 року.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 . Право власності померлого, на вказану частину житлового будинку підтверджується, долученим до матеріалів справи свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВ №0222397 та технічним паспортом.

Зі змісту позову вбачається, що спадкоємцями на майно померлого, ОСОБА_4 за законом є: його дружина та відповідачка по справі ОСОБА_8 (перша черга), а також ОСОБА_5 (друга черга)..

Позивач, як спадкоємець другої черги за законом спадщину після померлого прийняв, шляхом подачі до нотаріуса заяви у визначений судом додатковий строк, що підтверджується рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.12.2019 року, а також копією наявної у спадковій справі №32/2020 заяви про прийняття спадщини.

Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 , позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, проте своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/58 від 03.06.2020 року нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що у спадкоємців виник спір з приводу розподілу спадкового майна, оскільки крім позивача спадщину після померлого ОСОБА_4 прийняла його дружина ОСОБА_2 , яка на момент його смерті постійно проживала з ним в одному житловому будинку.

В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за законом на майно померлого брата та спадщину прийняв належним чином, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлений можливості оскільки окрім нього спадщину прийняла також дружина померлого, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Ч. 1 ст. 1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , від спадщини відмовилася, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.ст.319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

На підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261-1265, 1273 ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 19,223, 263-267 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов представника позивача, адвоката Мандзій Надії Камілівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (жительки АДРЕСА_4 ) про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємцем другої черги за законом право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , загальною площею 39,8 кв.м., житловою площею 19,1 кв.м., який позначається літерою "А", із відповідною часткою господарських будівель та споруд: сарай - літера "Б", сарай - літера "б", огорожа.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Роз`яснити, що згідно пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) від 18 червня 2020 року №731-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення був складений та підписаний суддею 21.10.2020 року.

Суддя Р. В. Хмель