Справа № 727/8016/20
Провадження № 2/727/1647/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Бринзилі А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

встановив:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів посилаючись на те, що 12 серпня 2005 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб у відділі РАГСу Чернівецького міського управління юстиції, з актовим записом № 1240.

Від цього шлюбу у них є син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25 грудня 2006 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею.

На підставі рішення Шевченківського райсуду м. Чернівці від 25.12.2006 року на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини всіх прибутків (доходів) відповідача, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів за період з 01.09.2018 по 01.09.2020 року у сумі 7025,01 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця.

Розмір заборгованості за аліментами, визначений державним виконавцем, відповідачем ОСОБА_2 в судовому порядку не оскаржено і визнано в повному розмірі.

Згідно з розрахунком розмір неустойки(пені) за період з 01.09.2018 по 01.09.2020 року становить 37870,64 грн., так як сума пені не може бути більшою 100 % заборгованості по аліментам.

А тому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 36173,37 грн. за прострочення сплати аліментів та понесені судові витрати.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05 листопада 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник звернувся до суду з заявою про розгляд справи в їх відсутність, позов підтримують. Також просили стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Подав до суду письмову заяву, в якій визнав позов частково в розмірі суми заборгованості по аліментам. Також подав до суду відзив на клопотання з приводу правничої допомоги, яку визнав на суму 500 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, що згідно з рішеннямф Шевченківського районного суду м. Чернівці від 25.12.2006 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частина з всіх прибутків (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Розрахунок по АСВП №17268915 виданого державним виконавцем Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) підтверджує, що за виконавчим листом №2-3362 виданого 13.01.2010 року, наявна заборгованість по виплаті аліментів станом на 01.09.2020 року в сумі 7025,01 грн.

Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

Обов`язок утримувати дитину не залежить від звернення до суду, адже відповідач був обізнаний про свій обов`язок щомісячно сплачувати аліменти на дитину, тому повинен був прийняти міри для своєчасного перерахування аліментів.

Слід зазначити, що Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухвалених судових рішеннях Верховного Суду України, з огляду на таке.

Відповідно до Закону України від 26.04.2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, він визначав охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини, та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Можна зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України.

Крім того, відповідно до Закону України від 17.05.2017 року №2037-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував.

Згідно з розрахунком державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01 вересня 2020 року становить суму в розмірі 7025,01 грн. (а.с.8).

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разівиплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, починаючи із 01.09.2018 року по 01.09.2020 року (а.с.11-12)

Пеня за прострочення сплати аліментів складає:

(період вересня 2018 р.- грудень 2018 р.)

Місяць/рік Розмір заборгованості (грн.) Кількість днів Сума пені (грн.)

Вересень 1949,86, 30 1150,42

Жовтень 2176,53 31 1534,71

Листопад 2176,53 30 1513,91

Грудень 2176,53 31 1321,77

(період січень 2019 р. грудень 2019 р.);

Місяць/рік Розмір заборгованості (грн.) Кількість днів Сума пені (грн.)

Січень 2041,33 31 2041,33

Лютий 2041,33 28 2038,43

Березень 2041,33 31 1775,96

Квітень 2260,53 30 1094,72

Травень 2260,53 31 1760,77

Червень 2260,53 30 1944,06

Липень 2308,00 31 1670,15

Серпень 2308,00 31 1061,68

Вересень 2308,00 30 369,28

Жовтень 2476,98 31 2103,67

Листопад 2476,98 30 1560,50

Грудень 2476,98 31 2060,85

(період січень 2020 р. вересень 2020 р.).

Місяць/рік Розмір заборгованості (грн.) Кількість днів Сума пені (грн.)

Січень 2351,13 31 1457,70

Лютий 2351,13 29 775,87

Березень 2351,13 31 1345,52

Квітень 2351,13 30 738,38

Травень 2351,13 31 2068,99

Червень 2351,13 30 1440,11

Липень 2351,13 31 728,85

Серпень 2351,13 31 0,00

Всього: 36173,37 грн.

Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний нести витрати по її утриманню, однак, відповідач в добровільному порядку аліменти у розмірі визначеному рішенням суду не сплачує, тим самим фактично намагається перекласти свій обов`язок піклуватись та матеріально забезпечувати сина виключно на позивача, що є порушенням норм чинного сімейного законодавства України.

Разом з тим частиною 1 ст. 196 СК України встановлено, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з розрахунком державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) заборгованість відповідача по сплаті аліментів, станом на 01 вересня 2020 року становить суму в розмірі 7025,01 грн. (а.с.8).

Частиною 2 ст. 197 СК України визначено, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, положеннями ч. 2 ст. 197 СК України передбачено повністю або частково звільнення судом платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, у разі звернення платника аліментів до суду з відповідним позовом.

Предметом даного позову є стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, разом із цим, платник аліментів ОСОБА_2 з позовом про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, до суду не звертався.

Разом із цим, частиною 2 ст. 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Однак, належним та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального та сімейного стану платника аліментів, які б могли свідчити про наявність підстав для зменшення розміру неустойки (пені), відповідно до ст. 196 СК України в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України суду не надано.

Також, відповідачем не надано суду доказів про те, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач був обізнаний про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення. Проте свої зобов`язання вчасно не виконував. З вимогами про зменшення розміру аліментів відповідач не звертався, а отже погодився з розміром аліментів, які визначенні в рішенні суду.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 01 вересня 2020 року становить 7025,01 грн., на підставі положень законодавства наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, за період з 01.09.2018 року по 01.09.2020 року, в розмірі 7025 ( сім тисяч двадцять п`ять) грн. 01 коп., що відповідає 100 відсоткам заборгованості.

Що ж стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5600 грн., то необхідно зазначити наступне.

01.09.2020 року між адвокатом Ткач Ф.Г. та позивачкою ОСОБА_1 укладено договір №15/19 про надання правничої допомоги.

Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу від 01.10.2020 року позивачка сплатила адвокату грошові кошти в розмірі 5600 грн., в тому числі за складання та підготовку розрахунку пені та позовної заяви суму 2800 грн. та за участь в судовому розгляді по справі суму 2800 грн., що підтверджується прибутковими касовими ордерами від 30.11.2020 року та від 28.10.2020 року.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються - згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, оскільки заявлена сума понесених витрат є неспівмірною із затраченим часом та складністю справи. Крім того, на момент подачі позовної заяви позивачка вказала, що додаткових витрат на підготовку позову нею не здійснювалось. Також, витрати на участь в судових засіданнях в сумі 2800 грн. є завищеними, тому просив зменшити їх до 500 грн.

Керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд вважає, що розмір заявлених представником позивача витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, необхідно зазначити, що позивачкою в позовні заяві (а.с.2) зазначено, що нею попередньо не понесені витрати, тобто позивачкою не сплачувались витрати за складання та підготовку розрахунку пені та позовної заяви. Отже підстави для стягнення з відповідача га користь позивача витрат за надану правничу допомогу за складання та підготовку розрахунку пені та позовної заяви відсутні, в цій частині клопотання має бути відмовлено.

Враховуючи складність справи, принципи співмірності та розумності судових витрат, час участі адвоката в проведених судових засіданнях (три з яких відкладались, в тому числі і одне засідання за клопотанням представника позивачки, а в останнє судове засідання представник позивачки не з`явився та надав заяву про розгляд справи в його відсутності), а також позицію відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд вважає, що зазначена адвокатом вартість послуг за участь в судовому розгляді по справі, є завищеною.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн.

Також, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 неустойку (пеню) в розмірі 7025 ( сім тисяч двадцять п`ять) грн. 01 коп. за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в сумі 1000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

З повним рішенням суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 29 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: