Справа № 203/1438/20
Провадження № 2/0203/765/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Колесніченко О.В.,

при секретарі Давіденко Ю.А.,

заочно розглянувши у спрощеному порядку у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в залі суду цивільну справу у паперовій формі за позовом Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання , -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року позивач, КП «Теплоенерго» ДМР (, м. Дніпро) пред`явило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідач є власником нерухомого майна та споживачем послуг позивача з постачання опалення приміщення АДРЕСА_1 , з яким укладено договір МКП «Дніпровські міські теплові мережі» про постачання теплової енергії №040489 від 20 грудня 2012 року, проте між позивачем та відповідачем 15 квітня 2019 року укладено Договір про постачання теплової енергії №040489 на підставі Рішення Дніпровської міської ради №28/12 від 27 липня 2016 року про надання дозволу на передачі з балансу МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс «КП «Теплоенерго» ДМР об`єктів і мереж теплопостачання та на підставі рішення Дніпровської міської ради «Про надання дозволу на передачу основних фондів та інших активів, заборгованостей за пільги та субсидії з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» ДМР №24/23 від 19 липня 2017 року, разом із Актами приймання-передачі дебіторської заборгованості споживачів за спожиту теплоенергію від 06 листопада 2017 року, до списку якого входить відповідач, який вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснює, є боржником позивача, в результаті чого утворилась заборгованість за період з лютого 2018 року по березень 2019 року за Договором про постачання теплової енергії №040489 від 20 грудня 2012 року, укладеним між відповідачем та МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі», правонаступником якого є позивач, та за період з квітня 2019 року по грудень 2019 року, що виникла за Договором про постачання теплової енергії №040489 від 15 квітня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем, тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за період з 01 лютого 2018 року по 31 грудня 2019 року в загальному розмірі 29240,18 грн., а також 3% річних на суму заборгованості - 118,65 грн., пені - 10 956,97 грн., пеню - 621,49 грн. та судові витрати.

22 липня 2020 року відповідач електронною поштою подав відзив на позов, в якому зазначив, що 20 грудня 2012 року між ним та МКП «Дніпровські міські теплові мережі» укладено Договір про постачання теплової енергії №040489, відповідно умов якого облік споживання теплової енергії здійснюється за показниками приладів обліку, встановлених на вводах розрахунковим способом. Розділом 6 цього Договору визначено встановлення тарифів Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України, де тариф за споживання теплової енергії встановлений за 1Гкал 1008,34 грн. Інших договорів або додаткових угод не укладалось. Також відповідач зазначає, що частково сплатив заборгованість в розмірі 9901 грн. у жовтні 2018 року, а залишок боргу складає 12000 грн. Крім того, рішенням Дніпровської міської ради №24/23 змінився кредитор КП «Дніпровські міські теплові мережі» на КП «Теплоенерго» ДМР, про що позивач повідомив відповідача лише 28 січня 2020 року листом №2555/838 від 05 жовтня 2016 року, надіславши його на невірну адресу, внаслідок чого відповідачем цей лист отриманий не був, як і не була передана позивачеві документація заборгованості відповідача перед МКП «Дніпровські міські теплові мережі», що не доводить факт її наявності перед позивачем, вартості та обліку спожитої теплової енергії відповідачем за спірний період, як про це зазначено в Актах прийому-передачі теплової енергії та такі позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, як і не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та пені, оскільки такі вимоги є похідними від розміру основного боргу.

03 серпня 2020 року представником позивача подано через канцелярію суду відповідь на відзив, з наведенням доводів про те, що при розрахунку заборгованості відповідача у відповідності до умов Договорів про постачання теплової енергії від 20 грудня 2012 року та від 15 квітня 2019 року позивачем використані постанови НКРЕКП від 09 листопада 2017 року №1391 та від 10 грудня 2018 року №1733, які були актуальні на момент виникнення заборгованості та її розрахунку, що спростовує наведені відповідачем у відзиві на позов розрахунки спожитої теплової енергії за спірний період, як такі, що не відповідають підзаконним нормативно-правовим актам на момент правовідносин, які склались. Крім того, твердження відповідача, що у позивача відсутній облік спожитої теплової енергії відповідачем спростовується Актами спожитої енергії, які надані до позовної заяви та які формуються на основі показників лічильника, що розміщений за спірною адресою та що підтверджує дійсне споживання відповідачем послуг з теплопостачання, а твердження відповідача щодо часткової сплати боргу в розмірі 9901 грн. у жовтні 2018 року спростовуються тим, що сплачена ним сума була зарахована на погашення попереднього перед цим періодом боргу, а за спірний період врахована лише сума сплати 300,45 грн., що також узгоджується із наданим відповідачем Актом звіряння на суму заборгованості у розмірі 37 149,14 грн., однак позивач просить стягнути суму заборгованості у значно меншому розмірі 29 240,18 грн. та за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року.

02 вересня 2020 року представником позивача подані через канцелярію суду письмові пояснення, в яких позивачем надано оцінку меморіальному ордеру №@2PL059807 від 25 жовтня 2018 року, яким підтверджується сплата відповідачем суми 9901 грн. і призначенням платежу є «пр.обліку опалення згідно рахунку № НОМЕР_1 платник ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1», де відповідачем не зазначено конкретного місяця або певного періоду, за який здійснюється оплата, що у відповідності до роз`яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України у листі №06-10/10-1215 від 29 жовтня 2004 року дозволяє зараховувати сплачені платником кошти без зазначення періоду сплати у разі наявності його заборгованості на її погашення у хронологічному порядку, починаючи з такої, що виникла у найдавніший період, до повного її погашення, що надало можливість позивачу віднести сплачені відповідачем 9901 грн. на погашення заборгованості, яка виникла до зазначеного в позовній заяві спірного періоду заборгованості та що відображено у Акті звіряння взаємних розрахунків від 27 січня 2020 року. Таким чином, до сплати відповідачем 9901 грн. заборгованість відповідача перед позивачем становила 19487,54 грн., куди і були спрямовані кошти на часткове погашення саме цієї заборгованості, однак після сплати відповідачем коштів в рахунок погашення боргу за лютий 2018 року був врахований залишок у розмірі 300,45 грн., а розмір заборгованості відповідача перед позивачем за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року становить 29 240,18 грн., що і було надіслано на адресу відповідача у вигляді досудової вимоги, надісланої 28 січня 2020 року, яка залишилась без реагування відповідача.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 19 травня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений розгляд справи з урахуванням письмової згоди позивача, від якого надійшла заява 16 жовтня 2020 року про розгляд справи за відсутності його представника, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає.

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову в повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення №24 салону-магазину, загальною площею 74,4 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності, оформленого на підставі рішень виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №2689 від 16 грудня 1999 року та №352 від 17 лютого 2000 року, виданого замість Договорів купівлі-продажу від 23 червня 1997 року (а.с.25) та на підставі свідоцтва про право власності, оформленого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 18 липня 2002 року №1449, виданого замість договору купівлі-продажу №1217/Н від 12 березня 2002 року та свідоцтва про право власності від 03 березня 2000 року(а.с.27).

20 грудня 2012 року між МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» та ОСОБА_2 укладено договір №040489 про постачання теплової енергії, за умовами якого теплопостачальне підприємство взяло на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов`язався одержувати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами в терміни та на умовах передбаченими цим договором (а. с. 11,12).

Згідно із п.п. 5.2., 6.2 указаного договору облік споживання теплової енергії споживачем здійснюється розрахунковим способом за показниками приладів обліку встановлених на вводах за адресою: АДРЕСА_1 , з тарифом для розрахунку 1008,34 грн. за 1 Гкал теплової енергії.

За умовами п. 7.2 договору №040489 про постачання теплової енергії розрахунковим періодом є календарний місяць, за результатами якого підписується акт (в 2-х примірниках) на відпуск-отримання теплової енергії по формі додатку 4. У відповідності до п.5.5 Договору споживач має прилади обліку та щомісячно подає до енергопостачальної компанії у письмовій формі звіт про фактичне споживання теплової енергії, що підтверджує обставини дійсного надання послуг, що також зафіксовано у визначенні середньомісячного теплового навантаження в опалювальному сезоні (додаток №1 до Договору), річного обсягу теплового навантаження на опалення з 01 жовтня 2013 року (додаток №1 до Договору), у схемі тепломережі, що перебуває на балансі споживача ОСОБА_2 від 20 грудня 2012 року (додаток №3 до Договору) із зазначенням обсягів постачання теплової енергії споживачу від 20 грудня 2012 року і 01 жовтня 2013 року, та актом прийому-передачі виконаних робіт до Договору №040489 від 20 грудня 2012 року (додаток №4 до Договору), підписаних Енергопостачальною компанією та споживачем ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , які ОСОБА_2 в момент їх підписання оспорені не були (а.с.13-18).

У відповідності до повідомлення, надісланого споживачу ОСОБА_2 за вих.№2555/838 від 05 жовтня 2016 року, останній попереджений про зміну у структурі КП «Дніпропетровські міські теплові мережі», що пов`язана із передачею основної засобів на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 27 липня 2016 року №28/12 «Про надання дозволу на передачу з балансу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» на баланс КП «Теплоенерго» об`єктів і мереж теплопостачання», наказу КП «Дніпропетровські міські теплові мережі» від 05 вересня 2016 року №320 «Про передачу об`єктів і мереж теплопостачання на баланс КП «Теплоенерго», акту приймання-передачі об`єктів і мереж теплопостачання, та ОСОБА_2 запропоновано розглянути, погодити та підписати додаткову угоду від 22 вересня 2016 року та Акти звіряння взаємних розрахунків, а також зазначено, що кредиторська заборгованість буде врахована в опалювальний сезон 2016-2017 років (а.с.96).

15 квітня 2019 року між КП «Теплоенерго» ДМР та фізичною особою ОСОБА_2 укладено Договір №040489 про постачання теплової енергії, який містить реквізити сторін договору, хоча і підписаний не відповідачем, однак із зазначенням серії та номеру паспорта відповідача, який виданий 31 травня 2012 року і є відмінним від зазначеного при укладанні попереднього договору, де Розділом 6 встановлено, що тарифи на теплову енергію, що споживають за цим договором встановлюються Національною комісією регулювання ринку комунальних послуг України, згідно з Постановою національної комісії, що здійснює регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Тариф для розрахунків по цьому договору складає: теплова енергія за 1Гкал - 1566,02 грн. (з ПДВ), 1305,02 грн. (без ПДВ) (а.с.19,20).

Додатком №1 до цього Договору є визначення річного обсягу теплового навантаження на опалення, середньомісячного теплового навантаження в опалювальний сезон, із зазначенням приладу обліку в житловому будинку та планові обсяги постачання теплової енергії споживачу разом зі схемою тепломережі, що перебуває на балансі споживача та актом прийму-передачі теплової енергії (а.с.21-24).

Починаючи з 28 лютого 2018 року по 30 квітня 2019 року включно на адресу відповідача разом із актами прийому-передачі теплової енергії з розбивкою помісячно сум заборгованості позивачем надсилалися рахунки заборгованості за Договором про постачання теплової енергії №040489 від 20 грудня 2012 року, а з листопада 2019 року по грудень 2019 року включно - за Договором про постачання теплової енергії №040489 від 15 квітня 2019 року із чіткими показниками спожитих відповідачем Гкал теплової енергії та їх вартістю (а.с.28-49).

Таким чином, станом на січень 2020 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 29 540,63 грн., а з урахуванням показників лічильника марки МП-32 1167 встановленого за адресою АДРЕСА_1 у житловому будинку, з яких видно, що відповідачем спожито за період з 02 листопада 2018 року 24 грудня 2019 року 182,1 Гкал теплової енергії (а.с.89-95).

Однак 25 жовтня 2018 року відповідачем сплачено на рахунок КП «Теплоенерго» 9901 грн. без зазначення періоду сплати на особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с.178), що узгоджується як з Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01 листопада 2017 року по 21 липня 2020 року, наданого представником позивача( а.с.168), так і з Актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01 жовтня 2018 року по 21 травня 2020 року, наданого відповідачем(а.с.157). Зазначені кошти позивачем зараховані у відповідності до роз`яснень Комітету з питань фінансів і банківської діяльності Верховної Ради України у листі №06-10/10-1215 від 29 жовтня 2004 року в рахунок погашення заборгованості, яка виникла до спірного періоду у відповідача в порядку хронології погашення заборгованості, а в рахунок заборгованості за спірний період врахована сума сплати 300,45 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року становить 29 240,18 грн., що узгоджується із розрахунком наданим позивачем та не викликає сумніву у суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом

Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами.

При цьому, відносини між споживачами та суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору.

Судом встановлено, що відповідач, будучи з позивачем у договірних відносинах з 20 грудня 2012 року, свої зобов`язання з оплати фактично наданих послуг позивача у відповідності з вимогами ст.ст.525, 526 ЦК України належним чином не здійснював, оплати не проводив, в результаті чого за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року включно в сумі 29240,18 грн. виникла заборгованість, яка в добровільному порядку відповідачем не сплачена, а досудова вимога від 27 січня 2020 року за вих. № 151-сс разом із Актом звіряння взаємних розрахунків від 27 січня 2020 року, залишена відповідачем без задоволення (а.с.102,103).

Визначаючи розмір заборгованості суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок, приходить до висновку про його обґрунтованість та достовірність, оскільки останній проведено відповідно до умов договору, визначених тарифів, виходячи з показань приладу обліку та опалювальної площі, відсутності у споживача пільг та керуючись умовами укладеного договору №040489 та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою КМУ №630 від 21.07.2005, з відповідними змінами та доповненнями, а відтак, права позивача підлягають захисту шляхом стягнення на його користь з відповідача суми боргу за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року включно в розмірі 29240,18 грн.

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склались на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зауважуючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Разом з цим, норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до п.8.2.3 договору №040489 в разі несвоєчасної оплати за спожиту теплову енергію нараховується пеня в розмірі 1%, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, за кожний день прострочки.

Така правова позиція закріплена у Постановах ВС України від 14 листопада 2011 року у справі №6-40цс-11, від 20 червня 2012 року у справі №6-68цс12, від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13 та не спростована Постановою ВП ВС від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (14-448цс19).

Постановою Кабінета Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено на всій території України карантин з 12 березня до 03 квітня 2020 року, а Постановою Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2020 року №255 карантин продовжено до 24 квітня 2020 року.

17 березня 2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги (п.4 ч.3 перехідних положень ЦПК України).

Враховуючи, що судом встановлено прострочення відповідачем перед позивачем виконання грошового зобов`язання з надання комунальних послуг з теплопостачання, то за перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року 3% річних на прострочену суму боргу в сумі 118,65 грн. та пеня за період з лютого 2018 року по 11 березня 2020 року згідно п.8.2.3 договору в сумі - 621,49 грн.

Судові витрати з урахуванням п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України відносяться на рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 203-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29) заборгованість за теплопостачання в розмірі 29 980,32 грн. (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят гривень 32 коп.), з яких сума основного боргу за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року - 29 240,18 грн. (на IBAN НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Ощадбанк» м. Дніпропетровськ, МФО 305482), три відсотки річних за період з лютого 2018 року по грудень 2019 року - 118,65 грн. (на IBAN НОМЕР_4 , відкритий в АБ «Укргазбанк», м. Київ, МФО 320478), пеня відповідно п.8.2.3 Договору №040489 за період з лютого 2018 року по 11 березня 2020 року - 621,49 грн. (на IBAN НОМЕР_4 , відкритий в АБ «Укргазбанк», м. Київ, МФО 320478).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 29) судовий збір в сумі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп.) (на IBAN НОМЕР_4 , відкритий в АБ «Укргазбанк», м. Київ, МФО 320478).

Рішення підписане у день його складення 21 жовтня 2020 року і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили із плином тридцяти днів, впродовж яких може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду відповідно до пп.пп. 15.1, 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень розділу ХІІІ ЦПК України шляхом подання через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в паперовій формі апеляційної скарги з правом поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження у разі подання такої скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем вручення копії цього рішення.

Суддя О.В. Колесніченко