АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2020 року

м. Чернівці

справа № 727/6933/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Ковальчук Н.О.

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 листопада 2019 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кодрян Л.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивач просила визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Посилалася на те, що вона є основним квартиронаймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка є власністю територіальної громади міста Чернівці. Також у вказаній квартирі зареєстровані донька позивачки ОСОБА_2 та її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . З середини 2007 року до 2013 року ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 проживали за іншою адресою. З 2013 року вказані відповідачі проживають за межами України. ОСОБА_5 з січня 2016 року також не проживає разом з позивачкою.

Зазначала, що відповідачі добровільно припинили проживати у вказаній квартирі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 листопада 2019 року в позові відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 з дітьми та ОСОБА_5 не могли постійно користуватися житлом з поважних причин через наявність конфлікту з ОСОБА_1 з приводу користування квартирою, облаштування умов проживання. Згодом ОСОБА_2 з дітьми виїхала до США на навчання та роботу. Сам факт не проживання відповідачів у спірному житлі не може бути підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житлом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачі втратили інтерес до спірної квартири, за власною волею не бажають проживати у вказаному приміщенні.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би підтверджували неможливість проживання у квартирі відповідача ОСОБА_5 у зв`язку з неналежним станомквартири для проживання.

Судом не враховано, що ОСОБА_2 виїхала до Сполучених Штатів Америки та постійно та безперервно там проживає.

Відповідачами не доведено, що вони внаслідок об`єктивних обставин або неправомірних дій позивачки були обмежені у праві користування спірною квартирою.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

ОСОБА_5 та ОСОБА_2 подали відзиви на апеляційну скаргу.

Відповідачі посилалися на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

ОСОБА_5 зазначав, що з 2018 року фактично проживає у спірній квартирі, однак не може безперервно там знаходитись з огляду на неналежні умови проживання та перешкоди, які чинить позивачка. Іншого житла немає.

ОСОБА_2 зазначала, що перебуває разом з дітьми за межами України тимчасово та повернутися може тільки у спірне житло, оскільки іншого приміщення для проживання у них немає.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

З довідки КЖРЕП №14 від 25 травня 2019 року вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді міста Чернівці, зареєстровані ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_2 , внук ОСОБА_5 , внук ОСОБА_3 , внук ОСОБА_4 (а.с.8 т.1).

Згідно актів КЖРЕП №14 від 15 серпня 2016 року, 8 листопада 2018 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у вказаній вище квартирі не проживають (а.с.10-12).

Згідно акту перевірки житлових умов від 26 липня 2019 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться в антисанітарному стані, що унеможливлює проживання в ній (а.с.84 т.1).

Відповідно до акту, затвердженого начальником КЖРЕП-14 від 29 жовтня 2019 року, члени комісії КЖРЕП-14 встановили фактичне проживання у спірній квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . На час обстеження зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 В коридорі знаходяться речі, які приготувала ОСОБА_1 для ОСОБА_5 . В кімнаті, де проживає ОСОБА_5 , знаходяться його особисті речі. Члени комісії рекомендували привести квартиру в належний санітарний стан: видалити грибок на стінах, прибрати, виконати санітарну побілку, видалити неприємні запахи (а.с.242 т.1).

Згідно акту № 473 від 1 листопада 2019 року, затвердженого начальником КЖРЕП-14 ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 зареєстровані в спірній квартирі, але не проживають, що підтверджують сусіди (а.с.243).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 175498611 відомості щодо ОСОБА_5 відсутні (а.с.85 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідача ОСОБА_7 народився син - ОСОБА_9 , про що 8 листопада 2016 року зроблено відповідний актовий запис № 2785 від 8 листопада 2016 року, що встановлено зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.88 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 24 липня 2019 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 розірвано (а.с. 245-246 т.1).

З посвідчення серії НОМЕР_2 від 23 червня 2005 року виданого ОСОБА_2 встановлено, що на дитину інваліда з дитинства - ОСОБА_5 (з 12 січня 2005 року по довічно) призначено пенсію (а.с.90 т.1).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 з 7 лютого 2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 111, що встановлено зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.127 т.1).

За час шлюбу у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилося двоє дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що встановлено зі свідоцтв про народження серії НОМЕР_4 від 7 листопада 2005 року, серії НОМЕР_5 від 7 листопада 2005 року (а.с.128,129 т.1).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянкою України, народилася у місті Чернівці. Вказана обставина підтверджується паспортом серії НОМЕР_6 , виданого Першим відділом ЧМВ УМВС України в Чернівецькій області 17 лютого 2004 року (а.с.116 т.1).

ОСОБА_2 проживає в Сполучених Штатах Америки, є резидентом з 5 лютого 2012 року, номер в службі громадянства та міграції 062-089-482, що підтверджується ідентифікаційною карткою (а.с.121-122 т.1).

Відповідно до ліцензії/сертифікату НОМЕР_7 (дійсне з 13 жовтня 2017 року по 30 листопада 2019 року) правління медсестринства офісу штату Нью-Джерсі Генерального прокурора відділу у справах споживачів штату Нью Джерсі сертифікувало ОСОБА_2 для практики в Нью Джерсі як домогосподарку, яка керує будинком-ННА (а.с.117-120 т.1).

ОСОБА_2 навчалася на медсестринському факультеті Коледжу повітових громад медсестер з 27 серпня 2012 року по 13 травня 2019 року та успішно виконала всі вимоги Програми виховання медсестер, про що видано відповідний сертифікат (а.с.123-124 т.1).

Неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з батьками в Сполучених Штатах Америки, є резидентами з 5 лютого 2012 року, що встановлено з ідентифікаційних карток дійсних до 28 лютого 2022 року (а.с.141-144 т.1).

З договору оренди житла, який укладений на період з 1 січня 2019 року по 1 січня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та їх діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають на умовах оренди житла за адресою в м.Лоренсвілл (а.с.132-138 т.1).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 175498611 відомості щодо ОСОБА_2 відсутні (а.с.149 т.1).

З архівної довідки від 8 серпня 2019 року № 01-12/3-1416 вбачається, що наказом № 68-ст від 24 червня 1994 року ОСОБА_2 присвоєно кваліфікацію лікаря та видано диплом НОМЕР_8 (а.с.153 т.1).

З квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 сплачує кошти від свого імені за послуги теплопостачання, газопостачання, по утриманню будинку та інші комунальні послуги (а.с.109-111 т.1).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, згідно статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно частин 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 71 ЖК України жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Згідно частини 5 статті 71 ЖК України у випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року, N 2 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні від 2 грудня 2010 року у справі Кривіцька та Кривіцький проти України ( Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine , заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі Спорронґ і Льоннрот проти Швеції будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися згідно із законом, воно повинне мати легітимну мету та бути необхідним у демократичному суспільстві. Якраз необхідність у демократичному суспільстві і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути відповідними і достатніми ; для такого втручання має бути нагальна суспільна потреба , а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання справедливого балансу між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті

1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04), Кривенький проти України від 16 лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, позбавлення особи права користування житловим приміщенням можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Права членів сім`ї наймача підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Таку правову позицією Верховний суд виклав у постанові від 9 жовтня 2019 року у справі №202/4656/16-ц.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі іншого житла не мають та спірне житло є їх постійним місце проживання.

За таких обставин визнання відповідачів такими, що витратили право на житло буде невиправданим втручанням у право ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користування квартирою АДРЕСА_1 та може покласти надмірний тягар на відповідачів.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що відповідачі втратили інтерес до спірної квартири, за власною волею не бажають проживати у вказаному приміщенні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у спірній квартирі ОСОБА_5 не проживав по тій причині, що між ним та ОСОБА_1 склалися відносини, які унеможливлювали їх спільне проживання через наявність конфлікту щодо облаштування умов проживання в квартирі. У спірній квартирі залишалися одяг та інші речі відповідача ОСОБА_5 , якими він користувався. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , актом КЖРЕП-14 від 26 липня 2019 року, актом КЖРЕП-14 від 29 жовтня 2019 року.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 під час проживання у спірному житловому приміщенні виникали конфлікти з приводу користування квартирою, облаштування умов проживання в квартирі, постачанням гарячої води, що унеможливило їх спільне проживання. Зокрема, вказані обставини підтвердили свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14

У 2012 році відповідач із своїми дітьми виїхала до США, де проживав її чоловік. З 27 серпня 2012 року по 13 травня 2019 року ОСОБА_2 навчалася в США за програмою виховання медсестер та отримала сертифікат для практики в штаті Нью Джерсі США, як домогосподарка. На даний час ОСОБА_2 проживає в США та має намір повернутися з дітьми в Україну.

Отже, з вищенаведених обставин вбачаються поважні причини не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 10 лютого 2020 року.

Головуючий О.О. Одинак

Судді І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна