Справа№591/5868/20
Провадження №2/592/3302/20

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до відповідача про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог вказала про те, що 05.10.2019 вона звернулася до ФОП ОСОБА_2 з питанням придбання весільної сукні, вартістю 9500 грн. 05.10.2019 нею було передано ФОП ОСОБА_2 в якості авансу 1000 грн. та 19.10.2019 5000 грн. для того, щоб ФОП ОСОБА_2 надала побутову послугу виконала роботи з підшивання весільної сукні за її зростом. Решту коштів вона повинна була віддати при отриманні сукні. В подальшому вона і ФОП ОСОБА_2 погодили строк отримання сукні до 05.05.2020. Проте до вказаного строку ФОП ОСОБА_2 не здійснила підшивання сукні, мотивуючи це тим, що у зв`язку з карантином вона вимушена була призупинити роботу та відправити своїх працівників у відпустку. У зв`язку з вищезазначеним сторони погодили, що купівля продаж весільної сукні не відбудеться, проте коли справа дійшла до повернення коштів, ФОП ОСОБА_2 відмовилась їх повертати, повідомивши, що карантин є форс мажорними обставинами і вона може не повертати кошти. Вона почала вимагати надати їй документ, що підтверджує факт внесення коштів у 2019 році та звернулась за підтверджуючими документом у 2010 році, коли вже було «закрито рік». Крім того, ФОП ОСОБА_2 зобов`язана була відобразити факт отримання нею коштів від неї в Книзі обліку доходів та витрат та видати розрахунковий документ. Також, вона не вчинила ніяких дій на укладення письмового договору. 12.05.2020 вона звернулася з заявою до Сумського ВП ГУ НП Сумської області щодо протиправних дій відповідача. В період з 15.05.2020 по 22.05.2020 поліцією було проведено перевірку, під час якої відповідач письмово підтвердила факт отримання коштів в сумі 6000 грн. У зв`язку з цим просить суд визнати незаконними дії ОСОБА_2 щодо невидачі їй розрахункового документу за отримані кошти; стягнути з ОСОБА_2 на її користь 6000 грн.

Відповідач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , якій надсилалась копія позовної заяви з додатками, відзив на позов не подала.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.05.2020 вбачається, що 05.10.2019 близько 15 год. 00 хв. за адресою: м. Суми, вул. Набережна р. Стрілки, 22, універмаг «Міолан» 2 поверх в салоні «OKSANA» ОСОБА_3 здійснила переплату (залог) за весільну сукню продавцю на ім`я ОСОБА_4 , яка згідно домовленості повинна була одружуватися за два тижні до 05.05.2020 (дата весілля), але сукню не отримувала на руки. Гроші і залог за весільну сукню продавець відмовляється повертати (а.с.14-15).

З копій письмових пояснень ОСОБА_2 від 22.05.2020, наданих т.в.о. начальнику Сумського ВП ГУ НП в Сумській області Сушицькому Б., вбачається, що 05.10.2019 до салону весільних суконь « ОСОБА_5 » прийшла дівчина, яка вибрала весільну сукню та залишила передоплату 1000 грн. Через деякий час дана дівчина доплатила передоплату ще 5000 грн. та прохала не продавати сукню, оскільки в неї весною 2020 року буде весілля. Під час введення карантину гр. ОСОБА_3 їй зателефонувала та повідомила, що вже розписалася з чоловіком і їй не потрібна вже сукня, тому вона хоче забрати гроші, які залишила в якості залогу. Але вона за цей час би давно продала сукню і гр. ОСОБА_3 запевнила, що придбає сукню та неодноразово міряла з подругами. Договір купівлі продажу вони не заключали (а.с.13).

В подальшому договір купівлі-продажу весільної сукні між сторонами укладено не було, відповідач грошові кошти в сумі 6000 грн. не повернула позивачеві.

Суд вважає, що посилання позивача ОСОБА_1 про повернення коштів, відповідно до положень ст.1212 ЦК України, є безпідставним, оскільки загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України,- особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом статті 1212 ЦК України,- безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України,- цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.12.2018 по справі №367/6344/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 по справі №6-100цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, договір купівлі-продажу весільної сукні між сторонами укладений не був, сторони лише домовились укласти такий усний договір у майбутньому, а тому передані позивачем ОСОБА_1 відповідачеві ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 6000 грн. є авансом, про що зазначено в протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.05.2020 та поясненнях від 22.05.2020, а тому суд вважає, що застосований позивачем спосіб захисту є неналежним в розумінні статті 16 ЦК України, оскільки у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування положень ст.1212 ЦК України.

Щодо позовних вимог про визнання незаконними дій ОСОБА_2 щодо невидачі їй розрахункового документу за отримані кошти суд зазначає, що дана вимога є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки дана вимога підлягає розгляду за положеннями адміністративного процесу щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а не в порядку цивільного судочинства.

А тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити за необгрунтованістю заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.83, 202, 509, 1212 ЦК України, ст. ст. 76 - 81, 89, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Сумського апеляційного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 23.12.2020.

Суддя В.Б. Князєв