Провадження № 2/235/2274/20
Справа № 235/7190/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м.Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем по справі позивач перебував в трудових відносинах з 10.08.2000 року.

Наказом від 31.08.2020 року № 1410/к позивач був звільнений з шахти за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

В день звільнення відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, у зв`язку з чим на день подачі позову утворилася заборгованість у розмірі 96197,35 гривень, яка вказана у довідці після утримання обов`язкових платежів.

Згідно довідки від 03.11.2020 р. № 1768 середньоденний заробіток позивача становить - 680,86 грн.

Оскільки при звільненні позивача остаточного розрахунку проведено не було, він просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 96197,35 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.08.2020 року по день винесення рішення.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року відкрито провадження, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

Представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає у повному обсязі, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. На думку відповідача заявлений позов не підлягає задоволенню. Звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства.

Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано 96197,35 гривень, за винятком обов`язкових утримань.

Даний факт підтверджується довідкою № 1860 від 23.11.2020 року. Суми в довідках зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів.

31.08.2020 року позивач звільнився з підприємства, в цей день позивач не працював, перебував у черговій відпустці.

В день звільнення позивач отримав на руки трудову книжку, після чого повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. В заяві та наказі про звільнення вимоги про остаточний розрахунок не має. Після звільнення позивач також не звертався до підприємства з вимогою про звільнення.

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначив, що звертався з вимогою про проведення розрахунку 31.08.2020 року, та жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надає. Представник відповідача зазначає, що позивач взагалі не звертався з вимогою про розрахунок. У такому випадку, на думку представника відповідача, відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать.

На думку представника відповідача, оскільки з дня звільнення позивач не пред`являв жодного разу вимог про виплату належних йому при звільненні сум, відповідач вважає, що підстави для задоволення вимог позивача про заборгованість по заробітній платі є безпідставними.

Представником відповідача 20.11.2020 року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, з дотриманням ст. 190 ЦПК України.

Середньоденний заробіток позивача складає за останні 2 місяці 680,86 гривень.

Даний факт підтверджується довідкою від 09.11.2020року № 1768, яка долучена до матеріалів справи позивачем.

За таких обставин, відповідач вважає, що період затримки розрахунку виплат, належних працівникові при звільненні, слід вважати з дня отримання представником відповідача копії позовної заяви - 20.11.2020 року (дата, коли відповідачу стало відомо про вимогу позивача).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП (якщо така вимога раніше не пред`являлась). Обставинами, визнаними відповідачем в судовому засіданні, а тому такими, що не підлягають доказуванню відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, є той факт, що станом на дату розгляду справи позивач не пред`являв роботодавцеві вимог про розрахунок. За таких обставин на відповідача не може поширюватися відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачена ст.117 КЗпП України. Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 29.01.2014 року у справі № 6-144цс13.

Таким чином, на думку представника відповідача, звільнення позивача здійснене у повній відповідності до норм чинного законодавства України про працю.

Представник відповідача вважає, що при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс- мажорна обставина, як вимушений простой на підприємстві).

Відповідач просить суд врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, та надає суду підтвердження свого важкого фінансового стану.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із заробітної плати у сумі 96197,35 гривень та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2020 р. є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач до позову додав заяву про розгляд справиза його відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки .

Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 у період з 10.08.2000 року по 31.08.2020 року працював у ДП «ВК «Краснолиманська». Звільнений 31.08.2020 р. за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (а.с.9-10).

Відповідно до довідки від 03.11.2020 року № 1767, яка долучена до позову, заборгованість ДП «ВК «Краснолиманська» по заробітній платі перед ОСОБА_1 складає 96197,35 гривень, а саме: грудень 2019 800,51; січень 2020 6768,59; лютий 2020 5276,57; березень 2020 5540,40; квітень 2020 12373,09; червень 2020 7369,15; липень 2020 6267,16; серпень 2020 51801,88. Дані суми вказані після утримання обов`язкових податків та зборів (а.с.11).

Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 , відповідно до довідки № 1768 від 03.11.2020 року, складає 680,86 гривень (а.с.12).

Згідно довідки від 16.12.2020 року за № 220/п, ОСОБА_1 працював у ДП «ВК «Краснолиманська» з 10.08.2000 року по 31.08.2020 року. В період з 01.08.2020 року по 31.082020 року знаходився у відпустці.

У статті 55 Конституції України вказано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 2 КЗпП працівники мають право, зокрема, на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України») «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» / «правомірне очікування» стосовно ефективного здійснення права власності.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У статті 116 КЗпП України зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом встановлено, що на дату звільнення позивача заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 складала 96197,35 гривні, станом на дату розгляду справи заборгованість не виплачена. Оскільки сума заборгованості в розмірі 96197,35 гривень нарахована вже за винятком податків та зборів, то саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач звільнився 31.08.2020 року, в цей день не працював, перебував у відпустці.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача, отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи в суді заборгованість перед позивачем по заробітній платі не була сплачена.

Зважаючи на те, що у день звільнення позивач не працював, відповідно до положень статті 116 КЗпП України, сума заборгованості мала бути виплачена роботодавцем не пізніше наступного для після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі позивачем було пред`явлено відповідачеві вперше саме шляхом звернення до суду з даним позовом, а тому строк затримки розрахунку при звільненні належить обраховувати з 21.11.2020 року (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) і по 29.12.2020 року (день постановлення рішення суду).

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження № 61-23170сво18).

Позивач в останній день роботи не працював, доказів про те, що він пред`являв вимогу про остаточний розрахунок при звільненні суду не надав. Позивач звернулась до суду 06.11.2020 року (штамп вхідної кореспонденції), представником відповідача 20.11.2020 року в приміщенні суду отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів. Таким чином 20.11.2020 року ДП «ВК «Краснолиманська» фактично отримало вимогу від позивача про виплату сум, які належні йому при звільненні. Отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження у справі, відповідач не вжив заходів щодо проведення остаточного розрахунку з позивачем, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку за період з 21 листопада 2020 року (наступний день після отримання позовної заяви відповідачем) по 29 грудня 2020 року (день постановлення рішення суду) в розмірі 18383,22 гривні (680,86 грн.*27 днів.).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У поданному позові вимога про стягнення заробітної плати об`єднана з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

Позивач просив суд стягнути середній заробіток за період з 31.08.2020 року по день винесення рішення, що в грошову вигляді становить 42894,18 гривень. Судом дана позовна вимога задовольняється частково в розмірі 18383,22 гривні. Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовийзбір в розмірі 961,97 гривень, та 360,37 гривень на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81,141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 96197 (дев`яносто шість тисяч сто дев`яносто сім) гривень 35 копійок, без утримання з цієї суми податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18383 (вісімнадцять тисяч триста вісімдесят три) гривні 22 копійки, з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений ним при зверненні до суду, в розмірі 360 (триста шістдесят) гривень 37 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в розмірі 961 (дев`ятсот шістдесят одну) гривню 97 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2020 року.

Суддя: