Провадження № 2/127/3783/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

22 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток співвласників домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 звернулись до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про визначення часток співвласників домоволодіння.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Відповідно до п.4, 5. ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ст. ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. За змістом ст. 83 ЦПК України, докази додаються разом з поданням до суду позовної заяви.

З поданої позовної заяви слідує, що позивачі з посиланням на положення ст. 356, 357 ЦК України ставлять вимоги про визначення їх часток як співвласників домоволодіння, обґрунтовуючи поданий позов тим, що ОСОБА_1 в межах вказаного домоволодіння на належній йому на праві власності земельній ділянці здійснив будівництво житлового будинку під літ. «Ш», загальною площею 227,7 кв.м., в результаті чого змінився розмір часток співвласників у спільному нерухомому майні, які підлягають перерахунку. Здійснити перерахунок позивачі самостійно не можуть, зокрема за відсутності письмової згоди співвласника ОСОБА_4 , про що вказується в листі БТІ від 20.08.2020. Разом з тим, вказуючи на такі обставини, позивачі не зазначають доказів на підтвердження того, що позивач ОСОБА_1 здійснив (створив) завершений будівництвом житловий будинок, як об`єкт цивільного права, і він був прийнятий у встановленому законом порядку в експлуатацію (зареєстрована компетентним державним органом декларація про готовність об`єкта до експлуатації або видний сертифікат). Як вбачається з доданої до позовної заяви копії виготовленого 20.02.2019 технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 в ньому міститься відмітка про відсутність у виконавця КП «ВМБТІ» документів на підтвердження прийняття в експлуатацію зведених приміщень під літ. «Ш» та «п/Ш» на момент виготовлення цього технічного паспорта.

Інші докази щодо цього матеріали позову не містять, а також не містять будь-яких належних доказів по наведеним обставинам тривалої відсутності відповідача за зареєстрованим місцем свого проживання.

Суд звертає увагу позивачів на положення ст. 331 ЦК України (в редакції чинній на квітень 2019 року), яка визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. З моменту прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації виникає і право власності на цей об`єкт.

Відповідно до п 11 Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 «Про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката, органом державного архітектурно-будівельного контролю, визначеного ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»

Отже, відповідно до вищевказаних норм законодавства саме з моменту введення об`єкта будівництва в експлуатацію новостворене майно з категорії побудови переходить до категорії майна як об`єкта цивільного права, тобто може бути об`єктом права власності.

З даного приводу існує стала правова позиція судової практики починаючи з 2014 року викладена в постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року (справа № 6-131цс13), в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року (6-38931св14), 25 лютого 2015 року (6-39603св14), 1 квітня 2015 року (6-4906св15), 9 квітня 2015 року (6-4156св15), 22 квітня 2015 року (6-9255св15), тощо.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З наведених норм вбачається, що звертаючись із позовною заявою до суду, позивачі визначають в останній зокрема і спосіб захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, зверненню до суду із позовною заявою передує наявність обставин щодо порушення права позивачів.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Під порушенням цивільного права слід розуміти наслідок протиправної поведінки контрагента (правопорушника), діями якого завдано шкоду суб`єктивним правам та інтересам правомочної сторони.

Як вже зазначалось, позовна заява повинна містити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором. Наразі, позивачі просять визначити за кожним з них частки у праві власності на будинковолодіння.

При цьому, з документів доданих до позовної заяви слідує, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 23 грудня 2014 року, яке набрало законної сили по цивільній справі №127/4025/14-ц, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 виділено в натурі частки у спірному будинковолодінні АДРЕСА_1 . Спадкоємцем померлого ОСОБА_6 по виділеному за рішенням суду майну є ОСОБА_5 .

Суд звертає увагу на положення ч. 3 ст. 364 ЦК України, відповідно до яких у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Отже, враховуючи зазначені обставини позивачам слід звернути увагу на обраний ними спосіб захисту цивільного права в контексті заявлених вимог та правові підстави в їх обґрунтування.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток співвласників домоволодіння - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникові зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: