ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 641/665/20

провадження № 22-ц/818/4467/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Харківміськгаз»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року, ухвалене в складі судді Курганникової О.А.

УСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання протиправним акту про порушення № 50 від 21.08.2019 року, скасування рішення комісії про задоволення акту про порушення №50 від 21.08.2010 року та нарахованої відповідачем суму необлікованого об`єму природного газу за цінами закупівлі на підставі акту про порушення в розмірі 506,15 грн.

В обґрунтування позову вказує, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з газопостачання (має договір про надання населенню послуг з газопостачання), тобто з розподілу природного газу та його постачання. Представниками Відповідача 21.08.2019 складено акт № 50 про порушення ПБСГ - самовільного підключення до системи газопостачання. Рішенням комісії АТ «Харківміськгаз» акт про порушення від 21.08.2019 року № 50 задоволено та нараховано вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі АТ «Харківміськгаз» протягом періоду необлікованого природного газу у розмірі 506,15 грн. Зазначає, що вона не порушувала ПБСГ та самовільно не підключалась до системи газопостачання, на акті про порушення відсутній її підпис у зв`язку з чим вважає, що відповідачем були порушені її права споживача а тому вона була вимушена звернутись з відповідним позовом.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року у задоволені позову відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що складений представниками відповідача Акт про порушення № 50 від 21.08.2019 є лише фіксацією такого порушення, що було виявлено під час проведення перевірки дотримання вимог Кодексу ГРС та ПБСГ, тому оскарження лише факту складення такого акту, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що висновок суду про здійснення відповідачем несанкціонованого відновлення газоспоживання є помилковим, адже суд не врахував вимоги Кодекса ГРС при здійсненні пломбування. Ухвалюючи рішення у справі суд не надав оцінки щодо дійсності Акту про порушення № 50 від 21.08.2019 року , Акту - розрахунку від 01.11.2019, не встановив чи правильно нарахована сума 506,15 грн. в акті розрахунку від 01.11.2019 року.При складанні акту про припинення газопостачання від 13.08.2019позивач присутня не була та взагалі цей акт сфальсифікований та не може бути доказом по справі. Для правильного вирішення справи, вважає, що суду необхідно було надати оцінку щодо дійсності Акту про припинення газопостачання у разі порушення споживачем вимог ПБСГ та інших нормативно-правових актів від 13.08.2019( Акт №322), акту про порушення №50 від 21.08.2019 року та акту-розрахунку від 01.11.2019 вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу. Також необхідно встановити, чи повинна особа нести відповідальність за відсутність пломб, якщо у відповідних документах її не зазначено, як сторону відповідальну за їх збереження, відсутній її підпис та взагалі при цьому вона не була присутня.

Акт про припинення газопостачання №322 від 13.08.2019 не може вважатись правомірним, оскільки всупереч вимогам Кодексу ГРСостанній складений за відсутностіпозивача та в ньому не засвідчено належним чином відмова позивача від його підпису, не відображено показники лічильника та особу відповідальну за збереження пломби.

Що стосується позовної вимоги щодо зобов`язання AT «Харківміськгаз» за власний рахунок підключити до газорозподільної мережі на газопроводі мережі споживача ОСОБА_1 вважає, що вони не були всебічно розглянуті судом. 21.08.2019 співробітники AT «Харківміськгаз» шляхом механічного від`єднання на газопроводі - вводі зняли кран і встановили заглушку, що викладено в акті про порушення №50 від 21.08.2019 року. При цьому, АТ «Харківміськгаз» не попереджало позивача про припинення газопостачання у зв`язку із заборгованістю. Повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу з зазначенням підстав та дати припинення газопостачання/розподілу природного газу позивач не отримувала. Відповідач не дотримався Порядку обмеження та припинення розподілу природного газу споживачам, встановленої главою 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Харківміськгаз» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання протиправним Акту про порушення № 50 від І 38.2019, відміни рішення комісії відповідача, викладеного у Протоколі від 11.2019 щодо розгляду Акту про порушення, сам по собі не сприяє ефективному оновленню порушеного права, не підлягає розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягає судовому розгляду. Під час вирішення спору Комінтернівським районним судом м. Харкова було досліджено та надано оцінку доказам у справі. Зокрема, Акту про порушення № 50 від 21.08.2019, Акту № 322 про припинення газопостачання у разі порушення споживачем вимог ПБСГ та інших нормативно-правових актів від 13.08.2019, Акту № 406 про припинення газопостачання у разі порушення споживачем вимог ПБСГ і інших нормативно-правових актів від 21.08.2019.

Досліджуючи зазначені акти суд обґрунтовано встановив їх правомірність та падання у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до Акту № 322 від 13.08.2019 припинення газопостачання у домоволодіння Позивача здійснено шляхом перекриття крану на вводі та з становленням пломби № 52710986. Твердження Позивача, що Акт № 322 від 13.08.2019 «сфальсифікований» є лише припущеннями Позивача та нічим об`єктивно не підтверджуються, всупереч ст. 81 ЦПК України не підкріплені жодними доказами, відтак жодним чином не спростовують висновків та доводів відповідача. Крім того, матеріали справи не містять інформації щодо оскарження позивачем дій або бездіяльності Відповідача при складанні як Акту № 322 від 13.08.2019 так і Акту 406 від 21.08.2019, а також самі акти не були предметом оскарження у справі та не скасовані. Зазначені Позивачем обставини щодо недійсності, на його думку, Акту про порушення № 50 від 21.08.2019 не спростовують факту наявності порушення - несанкціонованого відновлення газоспоживання. Позивач не надав належних та допустимих доказів того, що поновлення газопостачання здійснено ним у встановленому законом порядку та спосіб. Подальші дії відповідача по складанню документів, пов`язаних із розглядом Акту про порушення, протоколу від 01.11.2019 про розгляд акту про порушення, акту-розрахунку від 01.11.2019 не були предметом оскарження у справі та не скасовані.

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту відповідає правовому висновку викладеному в постанові Великої Палати Верховного суду від 14.01.2020 по справі 910/17955/17.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2006 року ОСОБА_1 є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту про припинення газопостачання у разі порушення споживачем вимог ПБСГ та інших нормативно-правових актів від 13.08.2019 року в присутності споживача ОСОБА_1 у зв`язку із заборгованістю споживача було припинено постачання газу у відповідності до вимог Правил безпеки систем газопостачання та/або Кодексу ГРМ, шляхом перекриття запірних пристроїв та встановлення пломби №52710986. В акті зазначено, що споживач ОСОБА_1 від підпису відмовилась ( а.с. 39)

21.08.2019 було складено акт про порушення № 50 де зафіксовано відсутність пломби та пломбувального матеріалу на місті пломбування (а.с. 41).

21.08.2019 відповідно до Акту № 406 споживача ОСОБА_1 відключено за порушення ПБСГ - самовільного підключення до системи газопостачання. Акт підписаний представниками Відповідача у присутності другого Споживача - ОСОБА_2 (кв. АДРЕСА_2 ). В акті маються письмові заперечення ОСОБА_1 щодо від`єднання газопроводу-вводі та зазначено, що доступ до систем газопроводу надано ОСОБА_2 (а.с. 40).

Відповідно про протоколу від 01.11.2019 року комісія АТ «Харківміськгаз» вирішила задовольнити акт про порушення від 21.08.2019 року №50 (а.с. 42).

Відповідно до розрахунку від 01.11.2019 вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу за цінами закупівлі АТ «Харківміськгаз» за період з 13.08.2019 року по 20.08.2019 року складає 506,15 грн ( а.с. 43).

Листом АТ «Харківміськгаз» на адресу ОСОБА_1 від 05.11.2019 роз`яснено що необлікований (донарахований) обуєм природного газу визначений за граничними об`ємами споживання з урахуванням обсягу відображеного на особовому рахунку становить 68,86 м3. Вартість необлікованого об`єму природного газу становить 506,15 грн ( а.с. 44).

14.01.2020 року АТ «Харківміськгаз» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу стосовно оплати існуючої заборгованості на суму 506,15 грн ( а.с. 45).

Надаючи оцінку доводам сторін, колегія суддів вважає, що між сторонами склалися правовідносини, які регулюються статтею 714 ЦК України, Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює держане регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824 (далі - Кодекс газорозподільних систем), Положенням про проведення експертизи лічильників газу, установлених у споживачів і призначених для обліку природного газу в побуті, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики України від 27 грудня 2005 року № 619 (далі - Положення).

Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13.

Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Так, за змістом пункту 12 глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем вартість необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу, яка пред`являється до сплати споживачу (несанкціонованому споживачу) в результаті задоволення акта про порушення, зазначається в окремому платіжному рахунку оператора газорозподільних систем, який надається під особистий підпис споживача (несанкціонованого споживача) або надсилається йому рекомендованим поштовим відправленням разом із супровідним листом, що оформлюється у довільній формі. Якщо об`єм та/або вартість необлікованого (донарахованого) природного газу буде оскаржуватися споживачем (несанкціонованим споживачем) у судовому порядку, тоді до винесення остаточного рішення у судовій справі заборгованість за необлікований (донарахований) об`єм природного газу не вважається простроченою.

Таким чином, зазначеними положеннями законодавства прямо передбачено, що споживач у разі незгоди з об`ємом та/або вартістю необлікованого (донарахованого) природного газу має право оскаржити такий акт (вимогу) в судовому порядку.

Вимога ОСОБА_1 про скасування рішення про задоволення акту про порушення № 50 від 21.08.2019, є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки дії та рішення відповідача щодо визначення розміру заборгованості та припинення газопостачання до її квартири, де вона мешкає, безпосередньо впливають на її права та обов`язки, як споживача послуг з газопостачання.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 14 січня 2020 року у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 вищенаведеної постанови зазначила, що вимога про скасування рішення комісії електропередавальної організації про визначення обсягу недоврахованої електричної енергії та її вартості є способом захисту прав та інтересів, установленим законом, оскільки таке рішення комісії, оформлене протоколом з розгляду акту про порушення ПКЕЕ, безпосередньо впливає на права та обов`язки відповідного суб`єкта господарювання в контексті його відносин з електропередавальною організацією, встановлює обсяг і вартість недоврахованої електроенергії та створює загрозу припинення електропостачання відповідного споживача.

Вказуючи на відсутність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/12901/17-ц (провадження № 14-503цс18), Велика Палата Верховного Суду при ухваленні постанови у справі № 910/17955/17 (провадження № 12-137гс19) вказала, що у справі № 522/12901/17-ц питання щодо скасування рішення комісії не було предметом розгляду.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував, що право споживача оскаржити в судовому порядку рішення про нарахування заборгованості за спожиті послуги газопостачання та про відключення таких послуг, закріплено у вищенаведених спеціальних нормативно-правових актах.

Враховуючи вищезазначене, колегія судів вважає помилковими висновки суду, що такий спосіб захисту не передбачено чинним законодавством.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Принцип диспозитивності визначений в ст. 13 ЦПК України та передбачає право суду розглядати справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду. Суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких заявляють сторони, і за загальним правилом не повинен виходити за межі цих вимог. Тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог.

Відповідно, право особи звернутися до суду з самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується з обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Вихід за межі позову можливий у виняткових випадках, зокрема, коли повний та ефективний захист прав, свобод та інтересів неможливий у заявлений позивачем спосіб. Такий вихід за межі позовних вимог має бути пов`язаний із захистом саме тих прав, свобод та інтересів, щодо яких подана позовна заява, що передбачено вимогами ст. 5 ЦПК України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення про задоволення акту від 21.08.2020 та зобов`язати відповідача підключити належну ОСОБА_1 квартиру до газорозподільної системи.

При цьому, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заперечує, що 13 серпня 2019 року представники відповідача припинили постачання газу до будинковолодіння, за адресою АДРЕСА_1 , де вона проживає шляхом перекриття крану на вводі та його опломбування. Зазначає, що при пломбуванні вона не була присутня.

Апеляційна скарга містить доводи щодо незаконності рішення про відключення частини житлового будинку належної позивачу від газопостачання, яке оформлено актом про припинення газопостачання від 13.08.2019 року. При цьому, з позовними вимогами про оскарження зазначеного акту або рішення відповідача про відключення її від газопостачання позивач до суду не зверталася.

Аналогічним чином, позивач не звертається до суду з позовними вимогами про визнання недійсним рішення відповідача про припинення газопостачання оформлене актом № 406 від 21.08.2019 року.

Позовні вимоги щодо скасування рішення щодо нарахування необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу ОСОБА_1 обґрунтовує порушенням порядку оформлення акту № 50 від 21.08.2019 року. Зазначає, що оскільки позивач не отримувала копію акту від 13.08.2019 з фіксацією факту опломбування, неможливо вважати припиненим газопостачання з 13.08.2019 року (а.с. 1- 4).

Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази не підтверджують, що під`єднання до газопроводу не було самовільним та здійснено у встановленому законом порядку та спосіб. В супереч вимог 12,81 ЦПК України позивач не надала суду доказів на спростовування факту свого втручання до газових мереж після відключення 13.08.2019.

Відповідно до п. 4 гл. 6 р. X Кодексу ГРС - за збереження і цілісність комерційних та дублюючих ВОГ/ЗВТ (лічильник газу) та пломб (відбитків їх тавр) відповідає власник (користувач), на території або у приміщенні якого вони встановлені, а також несе відповідальність відповідно до Кодексу ГРС.

Один із видів порушень, внаслідок яких здійснюється перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування згідно з пп.2 п.1 гл. 2 р. XI Кодексу ГРС є порушення споживача та несанкціонованого споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу), внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, до яких належить - несанкціоноване відновлення газоспоживання.

Порядок визначення необлікованих об`ємів природного газу та зміни їх режиму нарахування побутовому споживачу (фізичній особі) у разі виявлення Оператором ГРМ несанкціонованого відновлення газоспоживання або використання природного газу споживачем за відсутності чи після розірвання договору розподілу природного газу спожитий об`єм природного газу визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв споживача за період з дня припинення газопостачання (або у разі здійснення попередньої перевірки відключеного стану - з дня такої перевірки, що має підтверджуватися відповідним актом перевірки), а при використанні газу без договору - з дня його закінчення (розірвання) до дня виявлення порушення (але не більше ніж за 6 місяців) та з урахуванням строку на його усунення, передбачений п.2 гл.З р. XI Кодексу ГРС.

Таким чином, оскарження рішення щодо нарахування необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу позивач лише з підстав порушення порядку оформлення акту № 50 від 21.08.2019 не призведе до відновлення газопостачання, оскільки газопостачання було припинено 13.08.2019 про що було складено відповідний акт.

Рішення відповідача щодо відключення позивача від послуг газопостачання, які оформлені актами від 13.08.2019 та 21.08.2019 року в установленому законом порядку позивач не оскаржує.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок викладений в п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.01.2020 року по справі 910/17955/17 колегія суддів вважає помилковими, оскільки предмет позову у справах є різним та фактичні обставини справи не є подібними. З позовними вимогами про стягнення донарахованого об`єму газу АК «Харківміськгаз» до суду не звертався.

Що ж стосується посилання в апеляційній скарзі, що судом першої інстанції не здійснено перевірку правильності нарахування об`єму газу, колегія суддів зазначає, що такими доводами позивач не обґрунтовувала свої позовні вимоги в суді першої інстанції, у зв`язку з чим вони не враховуються колегією суддів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни судового рішення першої інстанції з мотивів, наведених у цій постанові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 червня 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук