Придніпровський районний суд м.Черкаси

Справа № 711/593/20
Провадження № 2/711/1014/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені.

В обґрунтування позову вказує що 02.07.2018 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 642000 грн. на цільове використання придбання автомобіля, а останній отримав їх та зобов`язався повернути в строк до 01.05.2019 року. Вказаний факт підтверджується відповідним договором позики.
Відповідач ОСОБА_2 позичені кошти не повернув, а 15.05.2019 року направив їй відповідь на вимогу та просив надати йому додатковий строк для повернення позики до 31.12.2019 року, на що вони дійшли спільної згоди і вона (позивачка) погодилася продовжити термін дії договору позики до 31.12.2019 року.

Однак після закінчення вказаного строку відповідач ОСОБА_2 позику їй так і не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказує, що за період прострочки, а саме з 01.01.2010 року по 27.01.2020 року 3% річних становлять 1424 грн. 71 коп., виходячи із розрахунку: 642000 грн. х 3% : 365 днів х 27 днів = 1424 грн. 71 коп.
Крім того, умовами договору позики передбачено, що у разі неповернення позики в строк Позичальник повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на дату, встановлену цим договором для повернення позики, за кожен день прострочення.
Вказує, що сума пені за період з 01.01.2020 року по 27.01.2020 року, тобто за 27 днів прострочки складає 173340 грн., виходячи із наступного розрахунку: 642000 грн. х 27% (подвійна облікова ставка) :100 = 173340 грн.
А тому, просить стягнути із ОСОБА_2 на її користь борг за Договором позики від 02.07.2018 року в розмірі 642000 гри., 3% річних в розмірі 1424 грн. 71 коп., пеню в розмірі 173340 грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2020 року відкрито провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.
30.03.2020 року відповідачем ОСОБА_2 до суду подано заяву, в якій він вказує, що визнає позовні вимоги частково, а саме, що він отримав від позивачки ОСОБА_1 в позику 642000 гри. на придбання автомобіля та зобов`язався їх повернути в строк до 01.05.2019 року. Згодом між ними було досягнуто домовленості про повернення позики в строк до 31.12.2019 року. Також вказує, що він не відмовляється від взятого боргу, однак не мав можливості його повернути станом на день пред`явлення позову у зв`язку із втратою працездатності. Тому не заперечує проти часткового задоволення позову, а саме в частині стягнення із нього на користь позивачки боргу в розмірі 642000 гри. В іншій частині позову, а саме в частині стягнення з нього 3% річних та пені просив відмовити, оскільки вони з позивачкою домовлялися, що остання не буде нараховувати додаткові стягнення за умовами договору.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, але в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Давигора С.А. не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. В заявах від 30.03.2020 року відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Давигора С.А. просили суд розглядати справу без їх участі.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 02.07.2018 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивачка передала у власність відповідачу строком до 01.05.2019 року грошові кошти в сумі 642000 гри., а останній отримав їх та зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів із відсотками на умовах, визначених цим Договором. Факт отримання грошових коштів в сумі 642000 грн. визнається відповідачем, про що зазначено в заяві від 30.03.2020 року, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.
Строк повернення коштів згідно умов Договору позики від 02.07.2018 року закінчився 01.05.2019 року, але позивачка погодилася на те, щоб позика була повернута їй відповідачем до 31.12.2019 року, про що вона зазначає в позовній заяві, але і в зазначений строк борг позивачці ОСОБА_1 відповідачем ОСОБА_2 не повернутий.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошової суми Позичальнику.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором позики грошових коштів від 02.07.2018 року не виконав та не повернув позивачці ОСОБА_1 після закінчення строку вказаного Договору позику в розмірі 642000 грн., тому суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині та стягнення із відповідача ОСОБА_2 на її користь суми позики за Договором позики грошових коштів від 02.07.2018 року в розмір 642000 грн.
Разом з тим, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і в частині стягнення з відповідача на її користь 3% річних, виходячи із наступного.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання Договором позики грошових коштів від 02.07.2018 року не виконав, тому вимоги позивачки про стягнення з останнього на її користь 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення є законними.
За період прострочення, який зазначений позивачкою, а саме з 01.01.2020 року по 27.01.2020 року 3% річних складають 1424 грн. 71 коп., виходячи із наступного розрахунку: 642000 грн. /сума боргу/ х 3% : 365 днів х 27 днів /період прострочення/ = 1424 грн. 71 коп.

Крім того, до часткового задоволення підлягають і позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача пені, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається із Договору позики грошових коштів від 02.07.2018 року, ним передбачено, що у разі прострочення повернення позики Позичальник зобов`язаний спалити Позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на дату, встановлену цим Договором для повернення позики, за кожен день прострочення (п. 5 Договору позики).

В позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просила стягнути із відповідача на її користь пеню за період прострочення з 01.01.2020 року по 27.01.2020 року /по день подачі позову/. Таким чином кількість днів прострочення складає 27 днів. Облікова ставка Національного банку України з 13.12.2029 року становила 13,5% річних, відповідно подвійний розмір облікової ставки НБУ становить 27% річних.

Пеня за вказаний період прострочення складає 12822 грн. 41 коп., виходячи із наступного розрахунку: 642000 грн. /сума боргу/ х 27% річних /подвійна облікова ставка НБУ/ : 365 днів /кількість днів в році/ х 27 днів /період прострочення/ = 12822 грн. 41 коп.

Такими чином всього до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає заборгованість за Договором позики грошових коштів від 02.07.2018 року в розмірі 642000 грн., 3% річних за період з 01.01.2020 року по 27.01.2020 року в розмірі 1424 грн. 71 коп. та пеня за період прострочення з 01.01.2010 року по 27.01.2020 року в розмірі 12822 грн. 41 коп., а всього: 656247 грн. 12 коп.

Оскільки, як позивака так і відповідач звільнені від сплати судового збору, відповідно судовий збір в розмірі 6562 грн. 47 коп. необхідно віднести за рахунок держави

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 611. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 141, 263-266, 273, 280-284 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, інфляційних та пені задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) борг за Договором позики від 02.07.2018 року в загальній сумі 656247 грн. 12 коп.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складений 15.04.2020 року.

Головуючий: В.М. Скляренко