Справа № 473/1504/20
РІШЕННЯ

іменем України

"30" грудня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Багрін І.А., представника Вознесенської місцевої прокуратури Андріїшина І.В., представника позивача Дорошівської сільської ради Солощенка О.М., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Маняка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 року Вознесенська місцева прокуратура Миколаївської області в інтересах держави в особі Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки в розпорядження держави.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого останній, як орендар, прийняв у строкове платне користування строком на 49 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення (пасовище), загальною площею 20,52 га, яка розташована в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначена для сінокосіння та випасання худоби, та відноситься до земель державної власності, зобов`язався використовувати ділянку за цільовим призначенням та сплачувати орендну плату в розмірі та строк, визначених договором. Договір зареєстрований у відділі Держкомзему у Вознесенському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.10.2012 року за № 06534 щодо земельної ділянки площею 8,9564 га, за № 06535 щодо земельної ділянки площею 9,9603 га, за № 06536 щодо земельної ділянки площею 1,6040 га.

Проте, відповідач у порушення умов договору та вимог закону спірну земельну ділянку використовував не за цільовим призначенням, а саме для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.05.2020 року відкрито провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача адвокатом Маняком А.В. було подано відзив на позов, за змістом якого останній у задоволенні позовних вимог просив відмовити, зокрема, з огляду на те, що звернення з обумовленим позовом до суду є передчасним внаслідок безпідставного позбавлення відповідача права розірвати договір у досудовому порядку. Водночас, з передачею спірної земельної ділянки в комунальну власність втрачаються підстави для представництва інтересів обумовленого органу прокуратурою.

Ухвалою суду від 21.12.2020 року Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області замінено його правонаступником Дорошівською сільською радою Вознесенського району Миколаївської області .

В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник позивача - Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник позивача - Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в судовому засідання заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позов. Водночас, звертали увагу суду на те, що відповідач неодноразово звертався до позивачів щодо розірвання вищевказаного договору оренди, проте останні ухиляються від вирішення зазначеного питання, посилаючись на наявність обумовленої справи в суді.

Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що розпорядженням Вознесенської райдержадміністрації Миколаївської області від 09.09.2010 року за № 400-р, затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у оренду строком на 49 років та надано, зокрема, ОСОБА_1 в оренду земельна ділянка загальною площею 20,52 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби із земель державної власності в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

В подальшому між Вознесенською райдержадміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки загальною площею 20,52 га (складається з земельної ділянки площею 9,9603, кадастровий номер :08:000:0316, земельної ділянки площею 1,6040, кадастровий номер :08:000:0317, земельної ділянки площею 8,9564, кадастровий номер :08:000:0318), який зареєстрований у відділі Держкомзему у Вознесенському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.10.2012 року за № 06534 щодо земельної ділянки площею 8,9564 га, за № 06535 щодо земельної ділянки площею 9,9603 га, за № 06536 щодо земельної ділянки площею 1,6040 га.

За умовами вказаного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 прийняв в оренду земельну ділянку, загальною площею 20,52 га пасовищ в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (Дорошівська ОТГ) строком на 49 років зі сплатою річної орендної плати в розмірі 3 % від її нормативної грошової оцінки з урахуванням діючого коефіцієнту, що становить на момент укладання договору 1 842 грн. 00 коп. Використання об`єкту оренди можливо, виключно, за цільовим призначенням, визначеним договором сінокосіння та випасання худоби (п.п.1, 2, 8, 9, 15 договору).

Також сторони узгодили інші його умови.

Зокрема, п.38 обумовленого договору вказує на те, що дія останнього припиняється, зокрема шляхом його розірвання за рішенням суду в наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 використовував надану йому в оренду земельну ділянку для здійснення товарного сільськогосподарського виробництва, тобто не за цільовим призначенням.

За даним фактом відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності. Так, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення від 11.06.2019 року останнього було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 53 КпАП України та на нього було накладено адміністративне стягнення в вигляді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп.

Крім того був розрахований розмір шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в розмірі 7 733 грн. 56 коп.

В подальшому, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області за № 5919/0/14-20-СГ від 20.03.2020 року акту приймання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення з державної у комунальну власність від 01.04.2020 року, спірну земельну ділянку, що перебуває в користуванні відповідача, було передано в комунальну власність Дорошівської сільської ради, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 38547259 від 05.10.2020 року.

Так, згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України).

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ст. 792 ЦК України).

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України Про оренду землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки (ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, чинній на час укладення договору).

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно п. «а» ч.1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки.

Статтею 35 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов`язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку.

При цьому, цільове призначення земельної ділянки - це використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (ст.1 Закону України «Про землеустрій).

Частиною 5 ст. 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення зокрема, належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до положень ст. 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

З викладеного слідує, що земельні ділянки, віднесені до однієї і тієї ж категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності тощо, та визначені у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 р. № 548, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 р. за № 1011/18306.

Згідно ч.2 ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі.

В свою чергу, орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди (ч.1 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» ).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як зазначалося вище, відповідач використовував отриману в оренду земельну ділянку не за цільовим призначенням, а саме для вирощування сільськогосподарських культур, що не оспорювалося учасниками справи.

При цьому, при істотному порушенні умов договору оренди землі (а саме нецільовому використанню земельної ділянки), для дострокового його розірвання за рішенням суду достатньо встановлення самого факту такого істотного порушення, а подальше його усунення не позбавляє орендодавця права вимагати розірвання договору в зв`язку з невиконанням його умов.

Відповідно до ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, використання земельної ділянки не за цільовим призначенням

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Щодо заперечень відповідача в частині відсутності підстав для представництва інтересів держави в особі Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч.3 ст. 23 Закон України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.

Відповідно до положень ст.ст. 26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальній громаді належить право комунальної власності на нерухоме майно, а органи місцевого самоврядування від імені та в її інтересах відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. Саме до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить зокрема, організація землеустрою, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 14 Конституції України).

В судовому засіданні встановлено, що позивачі, до компетенції яких віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави відносно спірної ділянки, ні за власним розсудом, ні після відповідного прокурорського звернення не здійснили захист цих інтересів, що вказує на наявність підстав для звернення прокурора в інтересах держави до суду.

Таким чином, за встановлених обставин, враховуючи використання відповідачем орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, чим грубо порушено умови договору оренди та вимоги закону, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) у розмірі 14 921 грн. 24 коп. (розмір судового збору сплачений, відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 2, ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням ціни позову (щодо вимоги майнового характеру) відповідно до п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 12,13,76-83, 141,259,263-265,268,272,273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Вознесенської районної державної адміністрації Миколаївської області, Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки задовольнити.

Розірвати договір оренди землі, укладений на 49 років між Вознесенською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ОСОБА_1 , який зареєстрований у відділі Держкомзему у Вознесенському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 24.10.2012 року за № 06534 щодо земельної ділянки площею 8,9564 га, за № 06535 щодо земельної ділянки площею 9,9603 га, за № 06536 щодо земельної ділянки площею 1,6040 га, за яким була передана в оренду земельна ділянка загальною площею 20,52 га пасовищ в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути Дорошівській сільській раді Вознесенського району Миколаївської області земельну ділянку загальною площею 20,52 га пасовищ в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області (складається з земельної ділянки площею 9,9603, кадастровий номер :08:000:0316, земельної ділянки площею 1,6040, кадастровий номер :08:000:0317, земельної ділянки площею 8,9564, кадастровий номер :08:000:0318).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Миколаївської області судові витрати в розмірі 14 921 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот двадцять одна) грн. 24 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31.12.2020 року.

Суддя Л.В. Лузан