Справа № 449/739/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. м. Перемишляни

Перемишлянський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Гуняк О.Я.,

при секретарі судових засідань: Кісіль С.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Перемишляни цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,

Позов мотивує тим, що являється власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Кимир Перемишлянського району Львівської області. Покликається на те, що з 07.02.2017 року, відповідач ОСОБА_2 та її троє дітей: ОСОБА_3 , 2003р.н., ОСОБА_4 , 2004 року народження та ОСОБА_5 , 2009 р. народження, зареєстровані за адресою: с. Кимир Перемишлянського району в будинку, який належить на праві приватної власності позивачу. Покликається на те, що рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 20.02.2020року позбавлено батьківських прав ОСОБА_2 щодо її трьох дітей. Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 не проживає у зазначеному будинку, не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла не бере участі, особистих речей в будинку немає. Натомість, така зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Звертає увагу суду на те, що факт реєстрації відповідача порушує право позивач на вільне розпорядження і користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію, створює значні фінансові зобов`язання по оплаті за комунальні послуги. В обґрунтування позову покликається на вимоги ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316,317,319,321,379,405 ЦК та вважає, що відповідач втратила право користуванням житлом у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації .

В судове засідання позивача та представник не з`явилися, однак від представника ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч про дати судових засідань повідомлявся належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення повісток, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з таких мотивів.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів»

Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном.

Міжнародним пактом про економічні, соціальні та культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у ньому, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, а також на неухильне поліпшення умов житла (ст.11).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння.

У силу положень ст.ст.21, 24, 41 Конституції України, ст.ст.319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК).

Право на судовий захист та його спосіб передбачено ст.16 ЦК і, зокрема, ст.391 цього ж кодексу, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Районним судом встановлено, що власником житлового будинку, який збудований в 1990 р. та господарських споруд в АДРЕСА_2 є ОСОБА_7 , згідно виписки з по господарської книги №326 від 27.10.2020р. виданої Ушковицькою сільською радою Перемишлянського району Львівської області.

ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, згідно свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_1

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, згідно свідоцтва про смерть, Серія НОМЕР_2 .

Як вбачається з довідки №587 від 27.10.2020р. Ушковицької сільської ради, житловий будинок в АДРЕСА_2 числиться за гр.. ОСОБА_7 .

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03.11.2016р. встановлено факт родинних відносин, що ОСОБА_8 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною сестрою ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 11.11.2015року ОСОБА_1 визначено додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_8 терміном в три місяці.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

В судовому засіданні безспірно встановлено, що на помешкання в АДРЕСА_2 не оформлене право власності, позивач ОСОБА_1 не являється власником вищезазначеного житлового будинку.

Позивач, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні належно не обґрунтував, які саме її права та якими діями відповідача порушені, позовні вимоги не довела, вона не може вважатися власником спірного житлового приміщення, оскільки належним чином своє право не підтвердила, під час судового розгляду не виявлено порушень прав та законних інтересів позивача, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд вважає безпідставними покликання представника позивача про те, що ОСОБА_9 є власником даного житлового будинку, що стверджується будинковою книгою та технічним паспортом на означений будинок, оскільки в судовому засіданні доказів на підтвердження вказаного факту стороною позивача не подано і судом під час розгляду справи не здобуто. В суду відсутні підстави вважати, що позивач є власником житлового будинку, оскільки будинкова книга та технічний паспорт не є правовстановлюючим документом, що підтверджують право власності на зазначене майно.

Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач не подав до суду належних доказів (відповідних правовстоновлючих документів) про те, що він є власником вказаного житла.

Приймаючи до уваги те, що згідно цивільного законодавства виключно власнику житла належать повноваження встановлювати умови і порядок проживання у ньому інших осіб, звертатися до суду із позовом про визнання особи такою, що втратили право користування житлом у визначеному законом порядку, у задоволенні позову необхідно відмовити, так як житлові права позивача не порушуются відповідачем та не підлягають судовому захисту у порядку визначеному ЦК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76,77, 141, 259, 263, 264, 265, 268,272,273 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , Львівська область, с. Кимир Перемишлянського району.

Суддя О. Я. Гуняк