ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«14» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 640/10263/19-ц

провадження № 22ц/818/5165/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», представниця відповідача - Левицька А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року в складі судді Чередник В.Є.

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору таким, що виконаний, та зобов`язання вчинити певні дії, який в подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2007 року між банком та ним укладено кредитний договір № HAG7GA00000009, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 14 липня 2007 року по 12 травня 2017 року у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 125 616,00 доларів США на наступні цілі: 100 000,00 доларів США на будівництво житлового будинку, а 25 616,00 доларів США - на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно пункту 3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2 договору.

Зазначив, що до кредитного договору укладені додаткові угоди, а саме, додаткова угода № 1 від 15 серпня 2008 року про зміну пункту 7.1 договору, розміру кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 230 616,00 доларів США; 21 травня 2008 року - додаткова угода № 2 про зміну пункту 7.1 договору, розміру кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 255 616,00 доларів США; 04 листопада 2008 року - додаткова угода № 2 до кредитного договору про зміну пункту 7.4 договору.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між ним та банком укладено договір іпотеки від 14 травня 2007 року, предметом якого є будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, що за період кредитування він отримав від банку кредитних коштів в розмірі 225 000,00 доларів США. Сума платежів, здійснених на користь банку з метою повернення кредиту склала 343 875,58 доларів США.

Станом на дату подачі позову дія кредитного договору не припинена, банк продовжує нараховувати йому кредитну заборгованість, іпотека також є діючою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2018 року, у справі № 640/20084/15-ц, визнано недійсними пункти 3.7, 7.1 кредитного договору від 14 травня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 15 січня 2008 року, додаткову угоду № 2 від 21 травня 2008 року щодо сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2018 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Вважав, що плати, здійсненні ним з 14 травня 2007 року по 10 серпня 2015 року на виконання пунктів 3.7, 7.1 кредитного договору від 14 травня 2007 року, додаткової угоди № 1 від 15 січня 2008 року, додаткової угоди № 2 від 21 травня 2008 року на користь банку за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця, треба віднести та зарахувати на погашення тіла кредиту, що в свою чергу зменшує розмір щомісячних виплат процентів за користування кредитними коштами.

Зазначив, що з метою вирішення питання в застосуванні наслідків визнаних недійсними в судовому порядку пунктів договорів, він звернувся до банку з відповідною заявою від 07 грудня 2018 року.

Проте, за листом банку від 11 грудня 2018 року № 20.1.0.0.0/7-181207/9393, останній відмовився від добровільного виконання рішення суду. Зазначив, що примусити банк виконати рішення суду може тільки виконавча служба.

Вказав, що він самостійно зробив розрахунок та звернувся до банку з вимогою повернення надмірно сплачених коштів та повернення документів на будинок, однак банк відмовився.

Посилався на те, що за результатами перерахунку кредитна заборгованість була погашена ще 15 грудня 2010 року, а з 15 грудня 2010 року по 10 серпня 2015 року ним було надмірно сплачено на користь банку суму 23 291,47 доларів США, які підлягають поверненню. В свою чергу, банк, посилаючись на свій розрахунок заборгованості станом на 15 серпня 2019 року, стверджує про наявність у нього заборгованості в розмірі 5074,48 доларів США.

Згідно висновку експерта, за результатами проведення судової економічної експертизи № 26137, який складений 17 грудня 2019 року встановлено, що за кредитним договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року за період з 14 травня 2007 року по 16 лютого 2018 року заборгованість відсутня та надлишок сплачених коштів становить: за основним боргом переплата складає 24 535,73 доларів США; сума переплати за відсотками - 13 230,68 доларів США.

Таким чином, з урахуванням вказаного висновку судової економічної експертизи загальна сума його переплати за кредитним договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року складає 37 766,41 доларів США.

Вказав, що оскільки договір іпотеки укладався для забезпечення виконання кредитного договору, припинення його дії є підставою для припинення дії договору іпотеки.

Просив визнати кредитний договір № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та ним таким, що виконаний; стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на його користь 37 766,41 доларів США надмірно сплачених; зняти заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2203, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та виключити запис з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» повернути йому документи на будинок, а саме, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20043625 від 20 серпня 2008 року, реєстраційний номер 24509957; технічний паспорт на житловий будинок, інвентаризаційна справа 85669, адреса: АДРЕСА_1 ; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 050973 від 21 червня 2007 року; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року та додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано кредитний договір № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року, укладений між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та ОСОБА_1 таким, що виконаний; стягнуто з Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 37 766, 41 доларів США надмірно сплачених; знято заборону відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, що зареєстровано в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2203, виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та виключено запис з Державного реєстру іпотек про обтяження іпотекою будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 документи на будинок, а саме, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 20043625 від 20 серпня 2008 року, реєстраційний номер 24509957; технічний паспорт на житловий будинок, інвентаризаційна справа 85669, адреса: АДРЕСА_1 ; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 050973 від 21 червня 2007 року; стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 9057,18 грн, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7300,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в сумі 10 362,00 грн, а всього 26 719,18 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову позивачу відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що позивачем взагалі не враховуються чинні умови кредитного договору щодо обов`язку позивача щомісячно в період з 10 по 16 число кожного місяця, окрім погашення тіла кредиту, здійснювати погашення процентів за користування кредитними коштами, та зобов`язання по сплаті пені за порушення строків та порядку виконання зобов`язань, а також умови договору щодо черговості погашення вимог за грошовим зобов`язанням, а тому, з урахуванням наявності заборгованості по сплаті процентів та пені внесені позивачем кошти по сплаті комісії не можуть бути першочергово віднесені та зараховані на погашення тіла кредиту.

Зазначив, що рішення суду від 16 лютого 2018 року банком було виконано в добровільному порядку, сума боргу була перерахована з урахуванням висновків, викладених у рішенні та сума надлишково сплачених коштів (у вигляді комісій) була зарахована на зменшення заборгованості за тілом кредиту, відсоткам та пені, тобто сума боргу позивача була зменшена банком більш ніж на 20 000,00 доларів США.

Вказав, що при здійсненні перерахунку заборгованості на підставі рішення суду банком додержано черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями.

Вважав, що на дослідження експерту позивачем надано недостовірні документи та не всі документи. В судовому засіданні експерт надала пояснення, що всі суми оплати винагороди були віднесені та зараховані на погашення тіла кредиту, при цьому, на запитання, чому поза увагою залишено умови договору щодо черговості погашення грошових зобов`язань та наявність заборгованості за іншими складовими грошового зобов`язання (процентів, пені) експертом відповіді не надано. Також, зазначив, що в своєму дослідженні експертом використані нормативні акти, які втратили свою чинність.

Вказав, що, враховуючи наявність невиконаного грошового зобов`язання, кредитний договір не можна вважати виконаним, а отже і іпотека не є припиненою.

27 жовтня 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою.

При цьому вказав, що він мав право самостійно замовити проведення судової економічної експертизи, для чого мав надати експерту відповідні матеріали, а документи, які були надані експерту для проведення відповідного дослідження та підготовлені безпосередньо відповідальними особами банку, містять їх підписи та печатки.

Зазначив, що, звернувшись до суду з позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк дії вказаного договору та втратив з того часу право нараховувати передбачені договором проценти, в той же час, згідно наданого розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2019 року відповідачем проценти за користування кредитом продовжували нараховуватись і на час складання цього розрахунку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що ОСОБА_1 довів належними та допустимими доказами, що він сплатив банку надмірно сплачені кошти, які підлягають поверненню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14 травня 2007 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», укладено кредитний договір № HAG7GA00000009, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позивачу кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок на строк з 14 травня 2007 року по 12 травня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 125 616,00 доларів США на наступні цілі: 100 000,00 доларів США - на будівництво житлового будинку, 25 616,00 доларів США - на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагорода за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 6.2 даного договору (а.с.17-18, 84-87 том 1).

З метою забезпечення зобов`язань, взятих на себе позивачем, між ОСОБА_1 та банком 14 травня 2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є надання позивачем в іпотеку нерухомого майна - житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що на строк його дії предмет іпотеки залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, правоустановчі документи на предмет іпотеки передаються для зберігання банком на строк виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором та всіма додатковими угодами. Після повного виконання зобов`язань іпотекодержатель повертає документи іпотекодавцю.

Пунктом 30 договору іпотеки визначено, що термін його дії до повного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього (а.с.19-21, 88-91 том 1).

28 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року, відповідно до умов якого сторони пункт 7.1 кредитного договору виклали в наступній редакції: банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 14 травня 2007 року по 12 травня 2027 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 255 616,00 доларів США на наступні цілі: 225 000,00 доларів США - на будівництво житлового будинку, 30 616,00 доларів США -на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбаченому пунктами 2.1.3, 2.2.7 цього договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,99% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з пунктом 3.11 даного договору та винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно пункту 6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 по 16 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 381,68 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за відсотками винагороди.

Також, сторони виклали пункт 7.4 кредитного договору в наступній редакції: згідно статті 212 ЦК України при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, передбачених пунктами 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,56% на місяць, нараховані на суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (а.с.197 том 1).

16 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 3 до кредитного договору № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року, відповідно до умов якого сторони домовились про наступне: викласти пункт 4.1 кредитного договору в наступній редакції: у випадку несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,08% від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожний день прострочення, але не менше 1,00 грн. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховується. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України на дату сплати.

Пункти 3.2 та 7.4 кредитного договору сторони визнали такими, що втратили чинність з моменту підписання цього додаткового договору.

Також, сторони виклали пункт 3.8 кредитного договору в наступній редакції: при непогашенні кредиту в строки, зазначені. Пунктами 7.1 і 2.3.3 цього договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою (а.с.36 том 2).

18 травня 2013 року між банком та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 до договору № HAG7GA 00000009 від 15 травня 2007 року, відповідно до умов якого сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору та визначили, що розмір щомісячного платежу за договором (з 10 червня 2013 року по 16 травня 2014 року) становить 406,09 доларів США (а.с.37 том 2).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року станом на 05 листопада 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, а саме загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 23 157,45 доларів США, загальний залишок заборгованості за процентами - 2255,04 доларів США, в тому числі, залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 2056,10 доларів США, заборгованість з комісії - 372,06 доларів США. в тому числі, заборгованість за простроченою комісією - 372,06 доларів США, загальна сума нарахованої пені - 201,78, погашено пені, в тому числі, списано 58 712,25 доларів США, всього заборгованості за кредитом - 25 986,33 доларів США (а.с.22-25,92-99,198-201 том 1).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року, яке залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2018 року у справі № 640/20084/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання недійсними окремих умов кредитного договору, позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано недійсним пункти 3.7, 7.1 кредитного договору № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року, додаткову угоду № 1 від 15 січня 2008 року, додаткову угоду № 2 від 21 травня 2008 року щодо сплати винагороди банку за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2% від суми виданого кредиту щомісяця; в іншій частині позову - відмовлено (а.с.7-9, 10-14, 63-67, 68-76 том 1).

05 грудня 2018 року та 22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» з заявою, в якій просив здійснити перерахунок взаємних розрахунків з 14 травня 2007 року по 05 грудня 2018 року за кредитним договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року, укладеного між ним та банком (а.с.15, 77, 78 том 1).

Із відповіді Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-181207/9393 від 11 грудня 2018 року вбачається, що банк рекомендував ОСОБА_1 звернутися до державної виконавчої служби (а.с.16, 80-81 том 1).

02 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з вимогою щодо припинення нарахування заборгованості за кредитним договором, повернення суми переплати, припинення дії обтяжень на предмет іпотеки та повернення йому правовстановлюючих документів (а.с.35 том 1).

З відповіді Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № 20.1.0.0.0/7-190405/884 від 08 квітня 2019 року вбачається, що банк порекомендував ОСОБА_1 звернутися до державної виконавчої служби та повідомив, що видача правовстановлюючих документів на нерухомість та зняття обтяження з нерухомості буде можливе тільки після повного погашення та закриття договору (а.с.36, 82-83 том 1).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року станом на 15 серпня 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість перед банком, а саме загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 4480,70 доларів США, загальний залишок заборгованості за процентами - 535,39 доларів США, в тому числі, залишок заборгованості за простроченими процентами - 482,16 доларів США, загальна сума нарахованої пені - 58,39 доларів США, всього заборгованості за кредитом - 5074,48 доларів США (а.с.150-155 том 1).

Як вбачається з висновку експерта за результатами судової економічної експертизи № 26137 до цивільної справи № 640/10263/19, складеного 17 грудня 2019 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, за кредитним договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року за період з 14 травня 2007 року по 16 лютого 2018 року заборгованість відсутня та надлишок сплачених коштів становить: за основним боргом переплата складає 24 535,73 доларів США; сума переплати за відсотками - 13 230,68 доларів США (а.с.6-11 том 2).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. Суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.

Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Можливість складання висновку за зверненням учасника справи передбачена з 15 грудня 2017 року - дати набрання чинності відповідними змінами до ЦПК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19.

ОСОБА_1 до суду першої інстанції надав висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи № 26137, який складено 17 грудня 2019 року за його заявою.

На дослідження надано наступні матеріали: копію рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 лютого 2018 року; завірену копію кредитного договору № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року; завірену копію додаткової угоди № 1 від 15 січня 2008 року до кредитного договору № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року; додаткову угоду № 2 від 21 травня 2008 року до кредитного договору № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року; копію розрахунку заборгованості за договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 станом на 05 листопада 2015 року; копію виписки за кредитом № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року за період з 01 травня 2007 року по 12 листопада 2019 року.

На вирішення судової економічної експертизи поставлено питання: який розмір заборгованості за кредитним договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року буде складати за період з 14 травня 2007 року по 16 лютого 2018 року, виходячи з даних розрахунків банка без врахування 0,2% комісії?

Як вбачається з висновку експерта за результатами судової економічної експертизи № 26137 до цивільної справи № 640/10263/19, складеного 17 грудня 2019 року Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, за кредитним договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року за період з 14 травня 2007 року по 16 лютого 2018 року заборгованість відсутня та надлишок сплачених коштів становить: за основним боргом переплата складає 24 535,73 доларів США; сума переплати за відсотками - 13 230,68 доларів США.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 326/1630/16 (провадження № 61-1728св19).

З Єдиного державного реєстру судових рішень, який є загальнодоступним, вбачається, що у серпні 2010 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2010 року у справі № 2-6852/10/14 позовні вимоги банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року у сумі 731 732,95 доларів США, що станом на 04 серпня 2010 року за курсом Національного банку України складає 5 774 543,74 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 1700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

Враховуючи те, що звернувшись у серпні 2010 року до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором № HAG7GA 00000009 від 14 травня 2007 року, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку частини другої статті 1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання позичальника, а отже у банку припинилося право нараховувати проценти за кредитом та неустойку, після чого позивач не вправі здійснювати нарахування таких процентів та обумовлену в договорі неустойку.

З наданого банком розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № HAG7GA00000009 від 14 травня 2007 року станом на 15 серпня 2019 року вбачається, що після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України банк продовжував нараховувати проценти за користування кредитом та неустойку, що суперечить положенням Цивільного кодексу України.

В суді апеляційної інстанції представниця банку не заперечувала проти того, що проценти та неустойка продовжувалися нараховувати, оскільки це нарахування не суперечило умовам договору та чинному законодавству. На сьогодні позивач має заборгованість в розмірі 5074,48 доларів США, яку не бажає погашати. В подальшому її пояснення стосувалися того, що за основу необхідно брати розрахунок заборгованості, а не висновок судової експертизи, з яким вона не згодна, оскільки його зроблено за недостовірними документами, однак, за якими не вказала та не заявила у зв`язку з цим клопотань щодо призначення відповідної судової експертизи.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, судова колегія зазначає, що оскільки вказаний розрахунок заборгованості досліджувався експертом, він до уваги не приймається, так як не спростовує доводів позивача та відповідний висновок експерта.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 погасив заборгованість за кредитним договором, взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, при цьому має місце надмірно сплачені позивачем кошти в розмірі 37 766,41 доларів США, які підлягають стягненню з банку на користь позивача.

Погоджується колегія суддів з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог щодо зняття заборони відчуження зазначеного в іпотечному договорі нерухомого майна, зобов`язання банку повернути документи на будинок, технічний паспорт на житловий будинок, державний акт на право власності на земельну ділянку, оскільки ці вимоги є похідними від визнання кредитного договору таким, що виконаний.

Доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Нових доводів та вимог, які б спростували висновок суду, банк не надав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

У зв`язку зі складністю справи повний текст судового рішення складено відповідно до вимог частини 6 статті 259 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

О. М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.