РІШЕННЯ

Іменем України

24.11.2020 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова,

в складі:

головуючого-судді Ванівського Ю.М.

при секретарі Кремси Б. Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про стягнення з Державного підприємства Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9317 грн.

Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 працював за сумісництвом на посаді інженера першої категорії на Державному підприємстві Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут. З 28.03.2019 року звільнився за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Станом на день звільнення заробітна плата та компенсація за невикористані дні відпусти не були виплачені у розмірі 8895, 45 грн.

Для отримання належних виплат, позивач звернувся в комісію по трудових спорах підприємства, на підставі чого Франківським ВДВС м. Львова були відкриті виконавчі провадження.

Належні виплати були стягнуті з підприємства виконавчою службою і зараховані на рахунок позивача в ПАТ КБ «ПриватБанк»:

-заробітна плата за лютий та березень 2019 р. в сумі 4109 грн. 27.06.2019 р. за виконавчим провадженням №58948068;

-компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 47786,45 грн. 17.07.2019 р. за виконавчим провадженням №59218495.

Таким чином з дати звільнення 28.03.2019 р. до дня остаточного розрахунку 17.07.2019 р. пройшло 73 робочих дня.

Згідно даних з пенсійної справи, середньоденна зарплата становить 127, 59 грн. (зарплата за лютий 2322,50 грн. плюс за березень 2781,08 грн. розділена на 40 по 20 робочих днів в кожному місяці), без урахування податків та зборів.

Виходячи із середнього заробітку (127,59 грн.) та кількості робочих днів (73), розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить: 127, 59 *73 грн. що становить 9317,07 грн.

На підставі вищевикладеного, просить позов задоволити.

25 вересня 2020 року на адресу суду поступили пояснення від представника відповідача, які мотивовані тим, що 01.04.2019 року позивач був звільнений з ДП ЛНДРТІ із займаної посади інженера-електроніки першої категорії за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом від 288.03.2019 р. №15-к.

Підприємство повністю погасило заборгованість перед позивачем. Крім того, у підприємства відсутня вина у не переведенні Франківським відділом державної виконавчої служби м. Львів стягнення по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку.

Відповідач в даний час знаходиться в край тяжкому фінансовому стані. Як вбачається з Листа Франківського відділу ДВС м. Львова від 02.11.2018 р. №28285 стосовно підприємства складено зведене виконавче провадження №49963600 стосовно усіх сум заборгованості, тобто, рахунки підприємства є арештовані. В результаті чого відповідач не мав можливості виплати працівникам заробітної плати.

Крім того, позивачем не вірно враховано день звільнення, а також не може бути врахованим у середній заробіток сума премії, котра нарахована у лютому 2019 року.

На підставі вищевикладеного, просить відмовити в задоволенні позову так як в діях відповідача відсутня вина щодо невчасної виплати заробітної плати.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задоволити.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, так як невчасна виплата коштів сталася не з вини Державного підприємства Львівський науково-дослідний радіотехнічний інститут.

Суд, заслухавши думку учасників та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Позивач був звільнений з ДП ЛНДРТІ із займаної посади інженера-електроніки першої категорії за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом від 288.03.2019 р. №15-к.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України, ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно зі ст.1 Протоколу № 1 до вказаної Конвенції, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Борги розглядаються у сенсі поняття власності, яке міститься у ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції і яке не обмежене власністю на фізичні речі та залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як майнові права і, таким чином, як власність.

Відповідно до пункту Декларації про майбутнє Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2011 року: Установити і зробити передбачуваними для всіх сторін публічні правила стосовно застосування ст. 41 Конвенції, включаючи рівень справедливого відшкодування, котрого слід очікувати за різних обставин.

Відповідно до ст. 115 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплене у ст. 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України, стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно п. 21 вищевказаної Постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.

Згідно п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Також, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам.

Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Згідно п.п. 2, 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Під доходами у цьому Законі слід розуміти, зокрема, і заробітну плату.

Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Судом встановлено, що відповідач здійснив виплати позивачу : а саме

-заробітна плата за лютий та березень 2019 р. в сумі 4109 грн. 27.06.2019 р. за виконавчим провадженням №58948068;

-компенсація за невикористані дні відпустки в сумі 47786,45 грн. 17.07.2019 р. за виконавчим провадженням №59218495.

Таким чином з дати звільнення 28.03.2019 р. до дня остаточного розрахунку 17.07.2019 р. пройшло 71 робочих дня.

Суд звертає увагу на те, що позивачем невірно проведено розрахунок щодо визначення середнього заробітку за один день, так як його середньоденний та середньомісячний заробіток за лютий березень 2019 року складає: 2430 грн. нарахована зарплата за 02.2019 р. за 20 робочих днів; 2173, 58 грн. нарахована зарплата за 03.2019 за 20 робочих днів.

Позивач при визначенні розміру середнього заробітку врахував нараховані премії, що суперечить вищевказаному Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

А тому, середній заробіток за один робочий день становить 115,09 гривень.

Отже, середній заробіток за час затримки виплати з урахуванням ПДВ та військового збору становить 6577,97 грн.

Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є позов підлягає до часткового задоволення, а саме в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 6577, 97 коп.

На основі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 293, 259, 265, ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволити частково.

Стягнути з Держевного підприємтва Львівського науково-дослідного радіотехнічного інституту ЄРДПО У 14311429, юридична адреса: 79060 м. Львів, вул. Наукова, 7 на користь ОСОБА_1 ІПН - НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 6577 гривень (шість тисяч п`ятсот сімдесять сім гривень) 97 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Державного підприємства Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут на користь держави 840 (вісімсот сорок ) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України п. п. 15., 15.5 до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Франківський районний суд м.Львова.

Позивач: ОСОБА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державноге підприємство «Львівській науково-дослідний радіотехнічний інститут, що знаходиться за адресою: м .Львів, вул. Наукова, 7.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2020 р.

Суддя Ванівський Ю. М.