ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7342/19
провадження № 2/753/1002/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю сторін:

представника позивача Крилової Ю.І. ;

відповідача ОСОБА_2 ;

представника відповідача Єрмоленко О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2 про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Київський національний університет імені Тараса Шевченка (далі по тексту - позивач, університет, КНУ ім. Т. Шевченка) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 був зарахований аспірантом на факультет кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю «Теоретичні основи інформатики та кібернетики» з 01.11.2013 року. Під час навчання між КНУ ім. Т. Шевченка та відповідачем була укладена угода про підготовку аспіранта від 01.11 2013 року, відповідно до умов якої, останній взяв на себе зобов`язання дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників, виконувати індивідуальний план роботи, звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану, своєчасно подавати індивідуальний план роботи та відпрацювати не менше трьох років у НАН України.

У зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта, вченою радою факультету було прийнято рішення про відрахування аспіранта другого року навчання - ОСОБА_2 , внаслідок чого, у відповідності до наказу ректора від 10.11.2015 року, відповідача було відраховано зі складу аспірантів з 31.10.2015 року.

Оскільки відповідач свої зобов`язання за угодою не виконав, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 87 008,79 грн, які складаються з виплаченої стипендії у розмірі 65 451,92 грн. та витрат на оплату праці наукового керівника у розмірі 21 556,87 грн.

Ухвалою суду від 09 липня 2019 року дану справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судовому засіданні.

Згідно з частиною 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали заяву, у якій просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2013 року ОСОБА_2 був зарахований аспірантом на факультет кібернетики Київського національного університету імені Тараса Шевченка з відривом від виробництва за державним замовленням за спеціальністю «Теоретичні основи інформатики та кібернетики» з 01.11.2013 року.

Під час навчання між КНУ ім. Т. Шевченка та відповідачем була укладена угода про підготовку аспіранта від 01.11 2013 року, відповідно до умов якої, останній взяв на себе зобов`язання дотримуватися всіх умов Положення про підготовку науково-педагогічних та наукових працівників, виконувати індивідуальний план роботи, звітувати про хід написання дисертації та індивідуального плану, своєчасно подавати індивідуальний план роботи та відпрацювати не менше трьох років у НАН України.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановленні договором або законом.

Підпунктом 4 пунктів 16 та 22 Положення встановлено, що аспірант зобов`язаний виконувати індивідуальний план роботи; аспірант або докторат, який був зарахованих до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований, зокрема через невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Позивачем, на виконання умов Угоди, було виплачено ОСОБА_2 стипендію у розмірі 65 451,92 грн. та понесено витрати на оплату праці наукового керівника у розмірі 21 556,87 грн.

При цьому, у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи аспіранта, вченою радою факультету кібернетики університету було прийнято рішення від 12 жовтня 2015 року про відрахування аспіранта другого року навчання - ОСОБА_2 , та як наслідок відраховано зі складу аспірантів з 31 жовтня 2015 року у відповідності до наказу ректора від 10 листопада 2015 року.

Так, відповідачем в зв`язку з невиконанням умов Угоди та порушенням правил університету, було завдано позивачу матеріальної шкоди у загальному розмірі 87 008,79 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Так, відповідачем та його представником було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (п. 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші протии Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.11.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи, подією з якої почався перебіг позовної давності є відрахування ОСОБА_2 відповідно до наказу від 10 листопада 2015 року, тоді як з даним позовом позивач звернувся до суду лише 08 квітня 2019 року, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

У свою чергу, заперечуючи проти заяви відповідача про застосування строків позовної давності, представник позивача зазначив, що у травні 2018 року КНУ ім. Т. Шевченка вже звертався до Дарницького районного суду м. Києва з аналогічними позовними вимогами до ОСОБА_2 , однак ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року даний позов було залишено без розгляду, що і зумовило переривання строку позовної давності. Також представник позивача послався на дану обставину як на поважність причин пропущення позовної давності.

Водночас, статтею 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Поряд з цим, статтею 265 ЦК України імперативно визначено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Виходячи з аналізу наведених норм, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив, повернув її, або залишив без розгляду то перебіг позовної давності не переривається.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що залишення ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року позову КНУ ім. Т. Шевченка з аналогічними вимогами до ОСОБА_2 не перериває перебігу позовної давності.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

До висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності можна дійти лише після дослідження усіх фактичних обставин та оцінки доказів у кожній конкретній справі. При цьому, поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Так, очевидно, що перебування справи у провадженні судових органів та у подальшому залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки представника позивача у судове засідання не є обставинами, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, а також які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим, у зв`язку з чим не підтверджують викладені позивачем доводи про поважність причин пропуску строку позовної давності, відтак і підстави для його поновлення у суду відсутні.

Таким чином з врахуванням викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволені позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись стст. 253, 256, 265, 267 Цивільного кодексу України, стст. 4, 12,13, 76-81, 141, 174, 257, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Київського національного університету імені Тараса Шевченка до ОСОБА_2 про стягнення коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.