Справа № 136/2270/19
Провадження № 22-ц/801/2075/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 рокуСправа № 136/2270/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л. О. (суддя-доповідач),

суддів Рибчинський В.П., Копаничук С. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д. Т. в приміщенні суд в м. Липовець, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н 07 жовтня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Ураховуючи те, що відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного і повного погашення кредиту, унаслідок чого станом на 31 жовтня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 387570,86 грн., яка складається з наступного: 3535,00 грн. - заборгованість за кредитом; 377890,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6145,00 грн. - заборгованість за пенею, які у добровільному порядку відповідач не сплачує, що стало підставою звернення до суду із даним позовом, в якому позивач, на власний розсуд, просить суд стягнути заборгованість з відповідача частково в розмірі 126488,36 грн., з яких: 3535,00 грн. - заборгованість за кредитом; 122953,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у період з 07 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідно до укладеного договору б/н від ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 07 жовтня 2011 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 3400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладанні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України. Заява відповідача підтверджує той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Проте, суд першої інстанції не прийняв це до уваги. Суду першої інстанції надані належні докази укладання кредитного договору та наявності суми заборгованості за ним, проте суд першої інстанції не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами, частково виконував умови кредитного договору, частково сплачував заборгованість за договором, у тому числі відсотки, пеню та комісію, а отже визнав свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

01 грудня 2020 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли пояснення до апеляційної скарги, подані представником АТ КБ «ПриватБанк» Роєм В. Л..

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н 07 жовтня 2011 року, відповідно до якої отримала кредит у розмірі 3400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 07 жовтня 2011 року станом на 31 жовтня 2019 року виникла заборгованість ОСОБА_1 в розмірі 387570,86 грн., яка складається з наступного: 3535,00 грн. - заборгованість за кредитом; 377890,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6145,00 грн. - заборгованість за пенею.

АТ КБ «ПриватБанк», на власний розсуд, в позовній заяві просило суд першої інстанції стягнути заборгованість з відповідача частково в розмірі 126488,36 грн., з яких: 3535,00 грн. - заборгованість за кредитом; 122953,36 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом у період з 07 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до позову позивачем не було додано доказів (документів), які б підтверджували факт отримання відповідачем платіжної картки та ПІН-коду для верифікації в платіжній системі, що ставить під сумнів наявність відповідальності відповідача за операціями, що здійснювались по картковому рахунку відкритому на його ім`я. На виконання вимог ухвали суду від 03 квітня 2020 року позивачем не було надано оригіналу розписки про отримання ОСОБА_1 платіжної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі для доступу до грошових коштів обумовлених кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2011 року.

Надані позивачем докази: виписка по картковому рахунку відповідача, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг; внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил банківських послуг; довідка про зміну умов кредитування, довідка про видані кредитні картки клієнту, надано з порушення вимог статті 83 ЦПК України, у заяві позивачем не наведено обґрунтувань неможливість їх подання у визначений цією нормою строк та причин неможливості їх подання своєчасно, відтак такі докази судом, в силу приписів частини восьмої статті 83 ЦПК України, не приймаються до уваги при вирішенні спору.

Ненадання позивачем до суду, крім Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку будь - яких інших документів, на яких би містилися підписи відповідача, позбавляє суд можливості встановити на яких умовах взагалі мало відбуватись кредитування відповідача, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайта позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, про що висловлено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Вказана правова позиція висловлена також в постанові Верховного Суду від 03.07.2019, № 342/180/17/14-131цс19, Великої Палати.

Доведеність суми заборгованості за кредитним договором є обов`язком позивача.

Судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача не містить повних відомостей, які б дозволили перевірити вірність нарахування відсотків позивачем, визначений відповідачем розмір бажаного ліміту у заяві не відповідає розміру зазначеному відповідачем у позові, тощо, суд позбавлений можливості в такому випадку перевірити розмір заборгованості, напрямки зарахування за кожним платежем, якщо такі проводились, отож такий розрахунок не може слугувати безспірним доказом розміру грошових вимог позивача до відповідачів, а інших первинних документів на підтвердження руху грошових коштів до позову позивачем не було додано.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі зроблений за неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування усіх обставин справи, з огляду на наступне.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в стягненні фактично отриманих відповідачем коштів з наступних підстав.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем 3535,00 грн. заборгованості за тілом кредиту, адже факт отримання кредитних коштів підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та випискою по кредитному рахунку, анкетою-заявою від 07 жовтня 2011 року.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, відповідач відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання ним кредитних коштів.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на те, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь - який час, що свідчить про порушення його прав, то в суду першої інстанції не було підстав для відмови у стягненні з відповідача суми фактично отриманих відповідачем кредитних коштів в розмірі 3535,00 грн. заборгованості за тілом кредиту.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за період з 07.10.2011 по 31.03.2018 року.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів враховує, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві від 07 жовтня 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Установлено, що в анкеті-заяві від 07 жовтня 2011 року розмір процентної ставки не зазначено.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було видано 07 жовтня 2011 року кредитну картку № НОМЕР_1 термін дії до 04/15 /а. с. 66/.

Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року № 14-154цс18, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім того, в позові АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 07 жовтня 2011 року по відсоткам в сумі 122953,36 грн. за період з 07 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року. З огляду на те, що строк дії картки закінчився 30 квітня 2015 року, відтак правових підстав стягувати відсотки за кредитним договором за період з 01.05.2015 року по 31.03.2018 року відсутній також і через сплив визначеного договором строку кредитування.

За таких обставин рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за кредитним договором б/н від 07 жовтня 2011 року в розмірі 122953,36 грн. за період з 07 жовтня 2011 року по 31 березня 2018 року ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи наведене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову в цій частині. В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 53,60 грн /розрахунок 1921 х 2,79 % = 53,60/ та в сумі 80,39 грн. за подання апеляційної скарги /розрахунок 2881,50 х 2,79 % = 80,39/.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по тілу кредиту задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний код НОМЕР_2 / на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» // заборгованість за кредитним договором № б/н від 07 жовтня 2011 року станом на 31 жовтня 2019 року в розмірі 3535 (три тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 /ідентифікаційний код НОМЕР_2 / на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» // судовий збір за подання позовної заяви в сумі 53 (п`ятдесят три) гривні 60 копійок, та за подання апеляційної скарги в сумі 80 (вісімдесят) гривень 39 копійок.

В іншій частині рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 рокуу даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. П.Рибчинський