н/п 2/490/1297/2019 Справа № 490/9127/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
21 грудня 2020 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді - Черенкової Н.П.,
при секретарі Баришнікової І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 відшкодування матеріальної, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь матеріальну, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та моральну шкоду. При цьому вказав, що фактична різниця зі сплати матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки складає 20 170,00 грн., компенсація за заподіяну моральну шкоду складає 10 000,00 грн., витрати пов`язані з проведенням експертного дослідження складають 2000,00 грн., витрати пов`язані з наданням юридичних послуг у сумі 5 000 грн., відшкодування франшизи в сумі 500,00 грн., витрати пов`язані з направленням електронного повідомлення (телеграми) щодо проведення експертного дослідження в сумі 41,00 грн., витрати пов`язані з оплатою евакуатор в сумі 273,00 грн., витрати пов`язані з роздруківкою фотографій ДТП на суму 273 грн. та витрати пов`язані з судовими витратами у вигляді судового збору у розмірі 2577,40 коп.
Позов обґрунтовано тим, що 19.12.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mersedes-Benz 500, під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля MitsubishiLanser, під керуванням ОСОБА_1 . Винним у скоєнні ДТП було визнано ОСОБА_3 .. В зв`язку із цим ОСОБА_1 поніс витрати на ремонт автомобіля, витрати на виклик евакуатора, витрати на діагностику автомобіля. Шкода була йому частково відшкодована Відповідачем, але не повністю. Страховик Відповідача, МФ ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відмовив йому у компенсації решти понесених витрат.
Ухвалою від 06 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою від 04.04.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від МФ ПрАТ «УПСК» заперечень не надійшло.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на вимогах позову наполягав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином.
Судом постановлено про заочний розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.280 ЦПК України.
Суд приходить до наступного.
ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль «MitsubishiLanser», р.н. НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 14.12.2017 р.
Постановою від 05.03.2018 року Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.1 ст.130 КУпАП .
Як вбачається з вказаної постанови, 19.12.2017 року о 12.30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував транспортним засобом Mersedes-Benz 500, р.н. НОМЕР_3 , рухався в м. Миколаєві по вул. Чкалова в районі перехрестя буд. № 86 в порушення п.п 2.3 «б», 13.1 Правил дорожнього руху України допустив зіткнення із припаркованим транспортним засобом MitsubishiLanser, р.н. НОМЕР_1 , водій якого ОСОБА_1 перебував поза межами свого транспортного засобу.
Результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вину визнав повністю, щиро кається та намагається вирішити питання з потерпілим у позасудовому порядку щодо відшкодування збитків.
Згідно з положеннямист. 82 ЦПК Україниобставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тобто, наявність вини в діях відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , застрахована МФ ПрАТ «УПСК`згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АК 7319345 від 24.10.2017 року.
Згідно звіту спеціаліста авто товарознавця ОСОБА_4 , від 19.01.2018 року № 217/12-17 вартість матеріальних збитків, завданого власникові автомобіля MitsubishiLanser», р.н. НОМЕР_1 . В результаті його пошкодження під час ДТП, що сталася 19.12.2017 року з включенням в розрахунку ПДВ на запчастини та лакофарбні матеріали складає: 56 885 грн., 56 коп.
Позивачем сплачено послуги за проведення товарознавчого дослідження і встановлення вартості матеріальної шкоди автомобіля MitsubishiLanser, НОМЕР_1 у розмірі 2000, 00 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 3 від 19.01.2018 року, актом прийому-передачі виконаних робіт від 19.01.2018 року № 217/12-17.
Також позивачем було сплачено вартість евакуатора, що підтверджується квитанцією № 5 від 19.12.2017 року ФОП ОСОБА_6 у розмірі 600,41 грн.
За положеннями частини першоїстатті 16 ЦК України, частини першоїстатті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У ч.1 ст.1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фіз-або юрособи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з чч.1, 2ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1ч.1 ст.1188 ЦК).
Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі ст.1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 №1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 закону №1961-IVпередбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого,це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Згідно ч. 1ст. 133 ЦПК України ,судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
10.01.2018 року між позивачем та адвокатом Нирковим Є.В. укладено договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого позивач замовив надання юридичних послуг.
Вартість витрат на правову допомогу позивач підтверджує актом наданих послуг і виконаних робіт від 17.07.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 17.07.2018 року № 21 на суму 5 000, 00 грн.
Згідно із ч. 2ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Крім того, відповідно до ч. 3ст. 141 Цивільного процесуального кодексу Українипри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У відповідності до положень ч. 1ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає можливим задовольнити вимоги про стягнення витрат з оплати правової допомоги частково у розмірі 5000,00 грн.
Позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в порушенні права власності позивача, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача. Моральну шкоду позивач обґрунтовує переживаннями через неможливість використовувати свій автомобіль, вирушенням зміни свого звичного робочого дня, необхідністю звертатись до оцінювачів, отримання необхідних документів та інше.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Враховуючи обставини справи, суд вважає , що моральна шкода підлягає стягненню у розмірі 2000 грн., що є достатньою., тому в цій частині позов підлягає частковому задоволенню.
Оплачена позивачем сума в розмірі 41,00 грн., що є витратами на електронне повідомлення ( телеграми), сума оплачена за роздруківку фотографій ДТП в розмірі 273,00 грн. не підлягають відшкодуванню, оскільки не є судовими витратами.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно із ч. 1ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та згідно п. 1 ч. 2ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідачів, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 577,40 грн.
За положеннями ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням внеску, розрахованого в порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Крім того, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпеченнявідшкодуванняшкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Тобто, виходячи зі змісту такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди істраховоювиплатою (страховим відшкодуванням).
За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повноговідшкодуваннязавданої шкоди, суди на підставі ст. 1194 ЦК України постановляють стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди істраховоювиплатою (страховим відшкодуванням). При вирішенні спорів щодовідшкодуванняшкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу, в більшості випадків ця різниця утворюється внаслідок того, що страховик обраховує вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу, тоді як фактичні витрати на ремонт здебільшого перевищують зазначену суму.
Відповідно до положень ст. 34 цього Закону - страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).
За ст. 32 цього Закону, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: п.32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
В силу приписів ст.82 ЦПК України, обставини справи, встановлені рішенням суду, яке ступило до законної сили,не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи між тими ж сторонами.
На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 12, 13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, ст. 1194 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у вигляді різниці зі сплати матеріальних збитків за пошкодження транспортного засобу в сумі 20 170,00 ( Двадцять тисяч сто сімдесят) грн.
Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення оцінки для визначення вартості матеріального збитку у розмірі 2 000 грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 2 577,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.
У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на електронне повідомлення (телеграми) у сумі 41,00 грн. та витрати пов`язані з роздруківкою фотографій ДТП у розмірі 273,00 грн. - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст судового рішення складено 21.12.2020 року
Суддя: Черенкова Н.П.