Провадження № 4-с/742/39/20
Єдиний унікальний № 742/1850/18
УХВАЛА

30 грудня 2020 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі судових засідань Голушко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Прилуки цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,-

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою в якій просить поновити строк на оскарження постанови, визнати неправомірними дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Матійко Ганни Миколаївни про накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках відкриті заявником в «ПриватБанку» рахунок НОМЕР_1 на який вона отримує заробітну плату, та рахунок ПриватБанку НОМЕР_2 , який використовується для стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та зобов`язати державного виконавця зняти арешт з коштів на вказаних рахунках, оскільки, як посилається заявник арешт виконавча служба наклала протиправно, адже відповідно до чинного законодавства, із заробітної плати може бути утримано за виконавчими документами не більше 20% щомісяця та з її заробітної плати утримується 20 відсотків на погашення боргу.

Заявник у судове засідання не з`явилася, подала заява про розгляд скарги за відсутності Заявника за наявними в матеріалах справи доказами.

Державний виконавець Матійко Г.М. в судове засідання не з`явилася, подала заяву згідно якої просить розглядати справу за її відсутності.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З аналізу вимог статті 447 ЦПК України вбачається, що під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, якщо порушено їхні права чи свободи.

За таких обставин, задоволенню підлягає лише скарга на рішення, дією або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, за умови, що судом встановлено, що оскаржувані рішення, дія чи бездіяльність державного виконавця порушують права чи свободи скаржника.

За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що в Прилуцькому МВ ДВС перебуває виконавче провадження ВП №63210148, про стягнення з ОСОБА_4 14 518,02 грн. на користь КП «Прилукиводопостачання».

Постановою від 16.11.2020 року було накладено арешт на грошові кошти на рахунках, які належать боржнику. На рахунок НОМЕР_1 заявниця отримує заробітну плату, на рахунок НОМЕР_2 - аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , через службу ДВС.

Стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом (п.10 ч. 1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження»). Аліменти, одержані на дитину, є її власністю, ці грошові кошти мають цільове призначення з використанням виключно в інтересах дитини.

Встановлено, що заявник офіційно працевлаштована та з її заробітної плати утримується 20 відсотків на погашення боргу згідно постанови від 26.11.2020.

Згідно ч.1 статті 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Однак, відповідно до ч. 1,2 ст.128 Кодексу законів про працю України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 57 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувача.

В той же час при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати пенсії, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату пенсії та заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

В частині 1 статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Отже, державним виконавцем при винесенні оскаржуваної постанови накладено арешт, зокрема і на рахунок, на який зараховується заробітна плата та аліменти.

Накладення арешту на рахунок боржника який призначений для виплати заробітної плати та аліментів, унеможливлює своєчасне отримання заробітної плати та інших виплат боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Отже, подана скарга підлягає задоволенню, оскільки в даному випадку арешт виконавча служба наклала протиправно, адже відповідно до чинного законодавства, із заробітної плати може бути утримано за виконавчими документами не більше 20% щомісяця, а накладений в даному випадку арешт позбавляє боржника джерел до існування та порушує його право на соціальний захист і є порушенням статей 7,22,46,58,68 Конституції України.

На підставі Закону України «Про виконавче провадження», статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод , керуючись ст.ст.447-453 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Матійко Ганни Миколаївни про накладення арешту на грошові кошти, які містяться на рахунках відкриті ОСОБА_4 в «ПриватБанку» рахунок НОМЕР_1 на який вона отримує заробітну плату, та рахунок ПриватБанку НОМЕР_2 , який використовується для стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 .

Зобов`язати державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Матійко Ганни Миколаївни зняти арешт з коштів на вказаних рахунках.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду через Прилуцький міськрайонний суд протягом п`ятнадцяти днів з моменту проголошення.

Суддя В.М. Бездідько