Провадження №22-ц/812/2117/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Горенко Ю.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Халабузаря В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №483/1302/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Куцарова В.І. в приміщенні цього суду 29 жовтня 2020 року о 11 годині 54 хвилин, повний текст якого складений 04 листопада 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств», Очаківської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання недійсним акту про залиття квартири,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Комунального підприємства Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» (далі КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств»), Очаківської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про визнання недійсним акту про залиття квартири.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться на утриманні КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств». У провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» та ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої залиттям її квартири, яке сталося нібито з вини останніх. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_2 посилається на акт про залиття, аварію, що трапляється на системі центрального водопостачання, затверджений 28 липня 2017 року.

Посилаючись на те, що вказаний акт є безпідставним, таким, що складений всупереч вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, за участі невідповідного складу комісії, його висновки щодо причин залиття квартири ґрунтуються лише на припущеннях, суперечать фактичних обставинам, позивач просив визнати вказаний акт недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Очаківської міської ради у судове засідання не з`явився, 18 вересня 2020 року на електронну пошту суду надійшло клопотання за підписом міського голови ОСОБА_3 , у якому останній зазначив, що при складенні оскаржуваного акту жоден працівник Очаківської міської ради присутнім не був, як зазначено у позові, будинок, в якому сталося залиття квартири, знаходиться на утриманні КП «Очаківський комбінат комунальних підприємств», тому Очаківська міська рада є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки на займається обслуговуванням будинків, не складає акти про залиття, не здійснює водопостачання.

Представник відповідача КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» у судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи ОСОБА_2 - адвокат Афенді В.П. заперечив проти позову.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області суду від 29 жовтня 2020 року в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем пред`явлено позов до Очаківської міської ради, яка не визнала себе відповідачем, та КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств», яке перебуває у стадії припинення. Позивач не подав до суду клопотання про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідача. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позов пред`явлений до неналежних відповідачів.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яка підписана також його представником ОСОБА_4 , і просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а судові витрати віднести за рахунок відповідачів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не були досліджені надані позивачем докази та обставини, на які він посилався, рішення суду ґрунтується лише на формальних підставах, а спір, фактично, не розглянутий по суті. Висновок суду про пред`явлення позову до неналежних відповідачів є помилковим, оскільки відповідачами зазначені КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств», працівниками якого складений акт, який оспорюється позивачем, та Очаківська міська рада, яка є засновником першого відповідача. Також позивач звертає увагу на те, що перший відповідач лише знаходиться у стадії припинення, тому не втратив як своєї правоздатності, так і дієздатності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, в порушення вимог статей 263, 264 ЦПК України, суд при ухваленні рішення по справі будь-яких обставин справи та фактичних даних не встановлював.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Вказаний будинок знаходиться на утриманні КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств».

У провадженні Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа № 483/1788/17 за позовом ОСОБА_2 до КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» та ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 надала акт про залиття, аварію, що трапляється на системі центрального водопостачання, затверджений 28 липня 2017 року начальником КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств».

Згідно цього акту 28 липня 2017 року трапилось залиття квартири АДРЕСА_2 , причиною якого є вихід з ладу водопроводу квартири АДРЕСА_3 , за свідченням сусідів (а.с. 6).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Стаття 124 Конституції України закріплює, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( частина 1 статті 2 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина 1 статті 19 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення з позовом до суду).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 оскаржує акт про залиття, аварію, що трапляється на системі центрального водопостачання, затверджений 28 липня 2017 року начальником КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств», який є доказом в іншій цивільній справі щодо стягнення, зокрема, з ОСОБА_1 майнової та моральної шкоди, завданої залиттям квартири.

Складання актів про залиття, аварію, що трапляється на системі центрального водопостачання передбачено Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року (пункт 2.3.6). Цим же наказом затверджена форма такого акту - Додаток 4 до пункту 2.3.6 вказаних Правил.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Складений працівниками акт КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» є лише фіксацією факту та обставин залиття квартири АДРЕСА_2 , тому оскарження такого акта, який не встановлює для позивача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту прав.

Зазначений акт є доказом в іншій цивільній справі №№ 483/1788/17 за позовом ОСОБА_2 до КП Очаківської міської ради «Очаківський комбінат комунальних підприємств» та ОСОБА_1 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири, а тому саме у вказаній справі цьому доказу має бути надана відповідна оцінка судом під час вирішення спору про відшкодування шкоди, при вирішенні якого суд зобов`язаний дати оцінку щодо дійсності цього акта.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

При цьому слід зазначити, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18 та від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про визнання недійсним акту про залиття, аварію, що трапляється на системі центрального водопостачання, затвердженого 28 липня 2017 року, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Суд першої інстанції не врахував вказані вище положення чинного законодавства України та дійшов помилкового висновку, що спір належить розглядати по суті.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, це є підставою закриття провадження у справі зазначено.

В силу частин 1, 2 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За такого, оскільки заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не підлягають судовому розгляду, це є обов`язковою підставою для закриття провадження у справі судом апеляційної інстанції, тому рішення суду, яке постановлено з порушенням вимог матеріального права та процесуального закону, в силу вимог частини 1 статті 377 ЦПК України підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Щодо судових витрат.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

На день розгляду справи апеляційним судом заява про повернення судового збору не надходила, а тому відсутні підстави для вирішення цього питання.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 29 жовтня 2020 року скасувати, провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська ___________________________________________________

Повний текст постанови складений 29 грудня 2020 року