Справа № 318/2036/18
Номер провадження №6/318/61/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2020 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: суддя Васильченко В.В.; секретар Александрова А.А.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ::

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року, задоволено подання Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , а саме: тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №2/318/52/19, виданого 11.02.2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500000 грн. 00 коп. та 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

10 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України в порядку ст. 441 ЦПК України, яке було застосовано на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.09.2020 року. Заявник заяву мотивує тим, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань. Однак як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від зобов`язань щодо погашення заборгованості, хоча саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника на виїзд за межі України. Зазначає, що на час ухвалення зазначеної ухвали, перебував за кордоном, що підтверджує паспортом громадянина України для виїзду за кордон, де міститься відмітка про перетин ним кордону 13.07.2020 року до Республіки Польща, та повернення мене 30.11.2020 року до України. Про існування ухвали дізнався після повернення в Україну. Звертає увагу на те, що він має на утриманні двох малолітніх дітей та постійне місце проживання по АДРЕСА_2 , а також власний будинок за цією ж адресою, і він не немає ніякої потреби переховуватися за межами України. Виїзд за кордон до Республіки Польщі з метою заробітку коштів на погашення заборгованості перед стягувачем. Мети переховуватися не мав, його дружина на виклик прибула до державного виконавця якому пояснила, що боржник тимчасово працевлаштований за кордоном, сплачую завдану шкоду добровільно, надала про це квитанції. Зазначає про оплату добровільно щомісячно коштів в погашення завданої шкоди. На теперішній час перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітній, та шукає роботу. Зазначає, що сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту ухилення його від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, оскільки він систематично сплачую завдану шкоду. Вважає, що заступник начальника Кам`янсько-Дніпровського РВ ВДВС Андрієнко С.В. таких доказів на обґрунтування подання не надала, при цьому сама зазначила, що боржником була сплачена шкода частково у розмірі 9101,51 грн. Просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа яке було встановлено ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області 16.09.2020 року.

ОСОБА_1 в судове засідання щодо розгляду заяви не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи міститься розписка на рекомендованому повідомленні про вручення. В заяві просив враховуючи, що в Україні запроваджено карантин заяву розглядати без його особистої участі, про результати розгляду повідомити поштою.

Представник Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду заяви повідомлявся належним чином шляхом вручення повістки, про що в матеріалах справи мається розписка. Заперечень, пояснень проти задоволення заяви не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Кам`янсько-Дніпровському РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження61260022 з виконання виконавчого документу - виконавчого листа №2/318/52/2019 виданий 11.02.2020 про:стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500000 грн. та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем 02.02.2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

13 лютого 2020 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Заступник начальника Кам`янсько-Дніпровського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м .Дніпро) Андрієнко С.В. звернулася до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з поданням в якому зазначала, що на виконанні Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження №61260022 з виконання виконавчий лист №2/318/52/2019 виданий 11.02.2020 про: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн. та 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу». На думку державного виконавця ним було вжито заходи щодо примусового виконання рішення, однак вони так і залишилися не виконаними з вини боржника. Просила суд тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов`язань, покладених рішенням суду.

Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 вересня 2020 року подання Кам`янсько-Дніпровського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) задоволено, тимчасово обмежено мене ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до виконання зобов`язань, покладених на мене виконавчим листом №2/318/52/19, виданого 11.02.2020 року Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області про стягнення з мене на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. 00 коп. та 3 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Схожі висновки Європейський суд з прав людини зробив у справі «Ігнатов проти Болгарії» («Ignatov v. Bulgaria», 02.07.2009), де неможливість судового оскарження тривалого обмеження указаного вище права людини, що полягало у забороні видачі закордонного паспорту, була визнана порушенням ст.2 Протоколу до Конвенції та ст.13 Конвенції.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Перевіряючи обґрунтованість заяви ОСОБА_1 , суд з урахуванням вищенаведеного враховує, що тимчасове обмежено боржника у праві виїзду за межі України є одним і заходів примусового виконання судового рішення та може бути застосоване судом в разі ухилення останнього від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей, які б свідчили про свідоме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення за наявності реальної можливості виконати останнє.

Напроти, як свідчать матеріали боржник через відділення банку сплатив стягувачу 13.04.2020 року 3300 грн., 22.05.2020 року 1100 грн., 10.06.2020 року 1100 грн., 03.08.2020 року 1100 грн., 01.09.2020 року 1100 грн., 02.10.2020 року 2500 грн., 03.11.2020 року, 2500 грн., 03.12.2020 року 10000,00 грн. , та у червні 2020 року відраховано із заробітної плати боржника 1638,15 грн..

Перебуваючи за кордоном з 13.07.2020 року по 30.11.2020 року в Республіці Польща боржник ОСОБА_1 продовжував здійснювати систематичні сталі платежі на погашення завданої школи стягувачу, та після повернення до України не припинив сплату, про що в матеріалах справи містяться квитанції.

Згідно довідки Кам`янсько-Дніпровської районної філії Запорізького ОЦЗ №116 від 09.12.2020 року ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний з 04.12.2020 року.

Суд враховує, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державним виконавцем всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

Відповідно до ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Таким чином, у суду відсутні дані про свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання вимог виконавчого документу та наявність реальної можливості для цього.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про вмотивованість заяви ОСОБА_1 , та задоволення його заяви про скасування тимчасового обмеження, у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яке було застосовано на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.09.2020 року.

Керуючись ст.ст. 259, 441 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яке було застосовано на підставі ухвали Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.09.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: В. В. Васильченко