ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9642/20 Справа № 202/7186/19 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі до 06 травня 2014 року. Від шлюбу народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. На підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Враховуючи наявну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей у розмірі 151 375,99 грн., яка утворилася за період з січня 2014 року по січень 2020 року, просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 375,99 грн. за період вказаний період.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 151 375, 99 грн. за період з 01 лютого 2014 року по 01 лютого 2020 року. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, яка станом на 01 лютого 2020 року складає 151 375,99 грн., а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у зв`язку із неналежним повідомленням про розгляд справи у суді першої інстанції, він був позбавлений можливості надати свої заперечення стосовно позовних вимог, оскільки суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги оплати, які він здійснював позивачу поза виконавчим провадженням. Зазначає, що заборгованість утворилась у зв`язку із невиконанням державним виконавцем своїх посадових обов`язків.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи апеляційним судом проведено без виклику учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, котрий був розірваний 06 травня 2014 року (а.с. 7).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після припинення сімейних відносин між сторонами залишилися проживати разом з позивачем.

Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття (а.с. 9).

Відповідно до наданої позивачем довідки-розрахунку від 01 лютого 2020 року, виданої державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 151 375,99 грн. за період з січня 2014 року по січень 2020 року (а.с. 35).

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції вважав, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, яка станом на 01 лютого 2020 року складає 151 375,99 грн., отже позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає його таким, що відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у цивільній справі №572/1762/15-ц неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання полягає у сприянні належному виконанню зобов`язання та стимулювання боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує лише до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватись на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Ухвалюючи рішення про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 лютого 2020 року, виданої державним виконавцем Індустріального ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 151 375,99 грн. за період з січня 2014 року по січень 2020 року.

Колегія суддів зазначає, що розмір заборгованість зі сплати аліментів за спірний період, відповідачем не оскаржується.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв`язку із неналежним повідомленням про розгляд справи у суді першої інстанції був позбавлений можливості надати свої заперечення стосовно позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються розписками на повідомленні про розгляд справи на аркушах справи 19 та 25, тому свідчать про обізнаність скаржника про розгляд справи у суді першої інстанції та трактуються скаржником на власний розсуд, задля власної вигоди, що має на меті задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги оплати, які він здійснював позивачу поза виконавчим провадженням, не заслуговують на увагу суду, оскільки висновків суду першої інстанції не спростовують та не звільняють від відповідача від зобов`язання щодо сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що заборгованість утворилась у зв`язку із невиконанням державним виконавцем своїх посадових обов`язків, судом не приймаються до уваги, як такі, що на висновки суду не впливають, оскільки докази вини державного виконавця повинні подаватися під час розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця, тобто у визначеному законом порядку, а не в межах розгляду цієї справи.

За таких обставин, доводи, вказані в апеляційній скарзі, не ґрунтуються на нормах права та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова