Дата документу 08.12.2020 Справа № 554/1755/20
Єдиний унікальний номер справи:544/1755/20
Провадження № 2/554/1098/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

08.12.2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі: головуючого судді - Бугрія В.М., за участю секретаря судового засідання Сорока Ю.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчук Віталія Віталійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, визнання недійсними рішення комісії з розгляду скарг стосовно проведення аукціонів, повернення гарантійного внеску, стягнення моральної шкоди ,-

ВСТАНОВИВ:

02.03.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Паламарчук Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, визнання недійсними рішення комісії з розгляду скарг стосовно проведення аукціонів, повернення гарантійного внеску, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та публічне акціонерне товариство «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Паламарчук Віталія Віталійовича 25 жовтня 2019 року передали на торги майно, яке за даними Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно було зареєстроване за публічним акціонерним товариством «ЕНЕРГОБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК» Паламарчук Віталія Віталійовича. У системі «Прозоро» та на сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб майно зазначене із наступними даними лот GL22N013105. Із вказаного, а також даних відкритих реєстрів вбачалось, що право власності на майно зареєстроване належним чином, обтяження щодо нього відсутні. З огляду на викладене вона прийняла участь в аукціоні та стала його переможцем. Дана обставина підтверджується протоколом електронних торігв № UA-AE-2019-10-25-000171-а. З метою придбання даного майна нею сплачено власні кошти у сумі 446190,00 грн. та 2000 грн. комісія банку. Водночас при підготовці до укладення угоди нею виявлено, що на сайті Прозорро. Продажі розміщена недостовірна інформація про лот, а саме: право власності на майно оспорюється в судовому порядку. Щодо права власності на майно зареєстровані кримінальні провадження, результатом яких може бути втрата покупцем права власності. Реєстрація права власності на об`єкт проведена з невірними характеристиками. Для укладення угоди Банк надіслав їй засобами електронного зв`язку наступні документи: Попередній договір купівлі-продажу про укладення договору купівлі-продажу від 19 березня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Полєжаєвою Н.П. за реєстровим № 1357 щодо приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Акт приймання- передачі майна: Витяг про відчуження майна для застави від 16.11.2012 року на вказане майно з площею 252,6 кв.м. Інші документи Банк зобов`язався надати до моменту сплати коштів. Однак, станом на 06.12.19 документи щодо права власності на майно відповідачем надані не були. Як вбачається з деталізованої виписки майна та Витягу з реєстру прав власності « для застави» 8 серпня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. проведена реєстрація права власності на вказаний об`єкт площею 263, 3 кв.м., хоча згідно з Витягом Бюро технічної інвентаризації на цю дату, фактична площа майна складає 252,6 кв.м. Таким чином, 8 серпня 2014 року нотаріусом за заявою Банку проведена невірна реєстрація права власності на майно. Штучно збільшена площа Об`єкту, про що Банку було відомо, оскільки він сам надав їй вказаний витяг на підтвердження легітимності свого права власності. Станом на 06 грудня 2019 року оригінали правовстановлюючих документів на майно не втрачені та знаходяться у третьої особи, з якою у Банка іде судовий спір щодо права власності на об`єкт. Як вбачається з даних Єдиного державного реєстру судових рішень по справі існує два судових процеси. інформація про які не наведена у паспорті публічного активу. А саме: 554/ 8916/15ц, № 554/1692/19. Гр. ОСОБА_3 оспорює право власності на об`єкт, оскільки він сплатив за нього на користь Банку кошти у сумі 143000, 00 доларів США. Гр. ОСОБА_3 є дійсним володільцем майна та Банк у судовому порядку витребовує об`єкт у нього з користування. Остаточних рішень по найменованим судовим справам станом на 06.12.19 не було. Крім того відповідно до даних ЄДРСР об`єкт визнаний речовим доказом у наступних діючих кримінальних провадженнях а саме: № 0000476; № 0000562; № 0000008. Всі вище перелічені обставини відповідач 2 приховав від покупців, а відповідач 1, який уповноважений контролювати діяльність свого підлеглого, не перевірив підготовлені ним документи. Крім того вказувала, що своїми протиправними діями відповідачі завдали їй моральної шкоди. У зв`язку з викладеним просила суд визнати недійсними електронні торги, проведені 22 серпня 2019 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за поданням Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» стосовно нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсними електронні торги проведені 24 січня 2020 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за поданням Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» стосовно нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ТОВ «Антарес 2000» та ПАТ «Енергобанк» стосовно нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно на її користь завдану моральну шкоду у сумі 150000,00 грн. Стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно на її користь завдані збитки у сумі 2000,00 грн.

Ухвалою суду від 29 травня 2020 року відкрито провадження у справі.

22.06.2020 року до суду надійшли відзиви на позов, в якому ТОВ «Антарес-2000» просить справу повернути позивачу або відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав того, що вважали, що позивач штучно додав позовну вимогу про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та зазначив в якості відповідача ТОВ «Анатрес». Єдиним договором купівлі-продажу майна, в якому сторонами були ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ТОВ «Антарес-2000» є договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.02.2020 року. Проте насправді жодних прав позивача договір від 20.02.2020 не порушує, а правовідносин між ТОВ «Антарес -2000» та позивачем не існує та не існувало. Жодних підстав для визнання договору недійсним у позивача немає, а спір позивача з відповідачами щодо начебто недійсності договору, має очевидно штучний характер.

24.07.2020 року до суду надійшли відзиви на позов, в якому представник фонду гарантування вкладів фізичних осіб просив суд відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в обгрунтування відзиву вказували, що позивачка помилкового вважає, що Фонд гарантування зобов`язаний був попередити покупця про наявність судових процесів щодо вказаного майна. Позивач не був позбавлений права ознайомитись щодо активу до початку торгів. Позивач самостійно приймає рішення щодо участі у відкритих торгах, таке рішення повинно грунтуватись на власних оцінках та дослідженнях майна. Невірне сприйняття інформації про актив продажу на аукціоні, а також бездіяльність в частині перевірки у законний спосіб цього активу потенційним покупцем , не може бути підставою для визнання недійсними результатів відкритих торгів. Відповідно до протоколу електронного аукціону від 15.11.2019 № UA-AE-2019-10-25-000171-а, переможцем аукціону було визнано позивача ( розмір гарантованого внеску 446 190,00 грн. ціна продажу лоту склала 7 740 238,00 грн). Відповідно до п. 7.22 Регламенту ЕТС, переможець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу/ відступлення права вимоги протягом 20 робочих днів з дати формування протоколу електронного аукціону за умови відсутності рішення Фонду стосовно продовження такого строку. У випадку не підписання договору ЕТС автоматично присвоює електронному аукціону статус «Результати аукціону скасовано». Пунктом 9.3 Регламенту ЕТС передбачено, що у випадку невиконання переможцем дій, передбачених пунктом 7.22 Регламенту, сплачений ним гарантійний внесок не повертається такому переможцю електронних торгів та перераховується оператором, через якого надано найвищу цінову пропозицію та заведено інформацію про лот в ЕТС, на рахунок банку, протягом 3 робочих днів з дня, наступного за днем закінчення строків, встановлених для здійснення таких дій. У зв`язку із тим, що позивачка не уклала договір купівлі-продажу/відступлення права вимоги у строки визначені п.7.22 Регламенту, підстави для повернення позивачці суми гарантійного внеску у розмірі 446 190,00 грн. відсутні.

12.10.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В., відповідно до яких остання просила в задоволенні позиву відмовити в повному обсязі. В письмових поясненнях вказував, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, так як зазначене в позові обґрунтування не відповідає нормам законодавства та фактичним обставинам справи, так в позовній заяві позивачка аналізує укладені ПАТ «Енергобанк» та гр. ОСОБА_3 два правочини договір депозиту від 05 серпня 2014 року, та договір іпотеки, посвідчений ним 08 серпня 2014 року за реєстровим номером № 1557, і робить висновок, що ці правочини удавані, а дійсним є правочин купівлі-продажу. Жодних доказів цього не надано, і вона, як нотаріус, яка посвідчувала договір іпотеки, заперечує це повністю. ПАТ «Енергобанк» не мало наміру продавати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (надалі за текстом - Приміщення), а громадянин ОСОБА_3 не мав наміру купувати таке Приміщення. 05 серпня 2014 року ПАТ «Енергобанк» та громадянин ОСОБА_3 уклали договір депозиту, відповідно до якого гр. ОСОБА_3 вніс на депозитний рахунок грошові кошти та розраховував на отримання винагороди (відсотків) від розміщення коштів. Це повністю відповідало вимогам статті 1058 Цивільного кодексу України, яка встановлює «За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.». ПАТ «Енергобанк» теж мав намір укласти саме договір депозиту. Якби Банк мав намір продати Приміщення, було б абсолютно простіше укласти договір купівлі-продажу, а не брати на себе зобов`язання щодо виплати відсотків по депозиту. В забезпечення своїх зобов`язань щодо повернення суми депозиту та виплати відсотків ПАТ «Енергобанк» передав гр. ОСОБА_3 в іпотеку Приміщення, що було оформлено договором іпотеки, посвідченим нею 08 серпня 2014 року за реєстровим №1557. Позивач стверджує, що нею 08 серпня 2014 року незаконно була проведена реєстрація права власності на приміщення однак тлумачення норм законодавства в позовній заяві вказане невірне. Позивач звинувачує його у навмисному неправдивому внесенні відомостей про Приміщення (в частині зазначення загальної площі приміщення) до Державного реєстру речових прав «з метою наживи», що не підтверджується жодними фактами. Такі твердження Позивача фактично є наклепом, оскільки не підтверджені жодними доказами. Жодних документів, які б свідчили про зміну площі приміщень, представники ПАТ «Енергобанк» їй не надавали, а вимога законодавства щодо проведення технічної інвентаризації для посвідчення договору іпотеки станом на 08 серпня 2014 року була скасована. Пункт 1.7. глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України до 01.01.2013р. встановлював обов`язок сторін правочину надати нотаріусу витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно станом не пізніше, ніж 3 місяці до укладення правочину, а з 01.01.2013р. цей пункт викладено в новій редакції, відповідно до якої витяг з Державного реєстру речових прав отримується нотаріусом самостійно в день правочину, що і було нею зроблено. Твердження позивача, що була здійснена інвентаризація станом на 08 серпня 2014 року не відповідає дійсності, оскільки надана позивачем копія Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно (далі - витяг з РПВН) підтверджує, що така інвентаризація була проведена станом на 16 листопада 2012 року, а не 08 серпня 2014 року. Витяг з РПВН, виданий станом на 16.11.2012р. їй не надавався, і вона не мала жодної інформації про його наявність. Станом на 08 серпня 2014 року Комунальне підприємство Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» технічно не мало змоги видати такий витяг, оскільки Реєстр прав власності на нерухоме майно втратив чинність з 01.01.2013 року відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Твердження Позивача, що станом на 08 серпня 2014 року припинилося право власності ПАТ «Енергобанк» на Приміщення площею 263,3 кв.м., та виникло право власності на новий об`єкт нерухомості площею 252,6 кв.м., не відповідають чинному законодавству України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно копії протоколу електронного аукціону № UA-EA-2019-10-25-000171-а, найменування оператора, через електронний майданчик якого переможець торгів набув право участі в електронних торгах: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІДДІНГ ТАЙМ»; Номер лоту: GL22N013105; Власник активів ( майна): публічне акціонерне товариство «Енергобанк»; статус: аукціон відбувся; дата початку: 15.11.2019; найменування активів ( майна) лоту ( складу лоту): Нежитлові приміщення ( літ. А-5) загальною площею 263,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; Ціна продажу лоту 7 740 238,00 ГРН, без ПДВ; розмір гарантійного внеску: 446 190, 00 грн.; Переможець: ОСОБА_1 .

Згідно платіжного доручення № 1 від 30.10.2019 року ОСОБА_1 на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «БІДДІНГ ТАЙМ» перерахувала суму 446190,00 грн.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу ОСОБА_1 вказує, що при підготовці до укладення угоди нею виявлено, що на сайті Прозорро розміщена недостовірна інформація про лот, а саме: право власності на майно оспорюється в судовому порядку, щодо права власності на майно зареєстровані кримінальні провадження, результатом яких може бути втрата покупцем права власності. Реєстрація права власності на об`єкт проведена з невірними характеристиками.

Вимогами ч. 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно ст. 692 ЦК України: покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В позовній заяві позивачка зазначає, що відповідачі повинні були попередити покупця про наявність судових процесів щодо вказаного майна, однак вказаного не було зроблено, на думку позивачки.

Проаналізувавши правові норми положення щодо організації продажу активів, які визначають порядок розкриття інформації та опублікування відомостей Фондом гарантування щодо лоту, який виставлено на продаж слід дійти висновку, що дії Фонду гарантування в частині розміщення інформації про лот, відповідають вимогам закону.

Положенням щодо організації продажу активів визначено, що розкриттям інформації та надання інформації потенційним покупцям шодо активів (майна) банків, що ліквідуються, шляхом оприлюднення стислого опису майна у вигляді публічного паспорта відкритих торгів (аукціону) на офіційному веб-сайті Фонду, веб-сайтах банків та в друкованих засобах масової інформації. На етапі передпродажної перевірки - шляхом надання інформації про актив (майно) у кімнаті даних.

Публічний паспорт активу (майна) - сукупність інформації щодо активів манна і банку, що ліквідується, яка оприлюднюється з метою залучення якомога більшої кількості потенційних покупців з урахуванням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про захист персональних даних» (абзац 25 пункту 1 розділу II Положення щодо організації продажу ).

Пунктом 2 розділу V Положення щодо організації продажу передбачено, що протягом п`яти робочих днів з дати отримання заявки про зацікавленість у придбанні активу(ів) (майна), але не пізніше дня, що передує дню проведення відкритих торгів (аукціону), банк підписує з таким потенційним покупцем договір щодо нерозголошення інформації з обмеженим доступом, у тому числі банківської таємниці та персональних даних.

Після цього банк надає потенційному покупцю проект договору купівлі-продажу активів (майна) та забезпечує можливість ознайомлення з документами щодо активу(ів) (майна) на період до дати проведення відкритих торгів (аукціону) у кімнаті даних у робочий час упродовж робочого тижня, а також щодо активів (майна), визначених Фондом, на спеціальному захищеному веб-сайті, доступ до якого забезпечується Фондом цілодобово.

Таким чином, Позивач не був позбавлений права ознайомитись з документами щодо активу (майна) до початку торгів.

Окрім того на інформаційному порталі Фонду http://torgi.fg.gov.ua розміщено наступне повідомлення:

«Інформація та документи, розміщені на цьому сайті, були підготовлені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) виключно для інформаційних цілей і не повинні вважатися спонуканням до будь-яких дій чи бездіяльності. Інформація та документи, що міститься на цьому сайті, були отримані з/або ґрунтуються на джерелах, які вважаються надійними, але не є вичерпними та не можуть сприйматися як повні або актуальні. Рішення покупця щодо будь-яких дій або бездіяльності повинно ґрунтуватися на власних оцінках та дослідженнях майна (активу/активів), котре реалізується, в тому числі шляхом перевірки інформації у відповідних державних реєстрах та інших джерелах інформації. Фонд не несе відповідальності за рішення покупця та його наслідки, що ґрунтуються на інформації, викладеній на даному сайті.

Позивач самостійно приймає рішення щодо участі у відкритих торгах, таке рішення повинно ґрунтуватися на власних оцінках та дослідженнях майна (активу).

Невірне сприйняття інформації про актив продажу на аукціоні, а аткож бездіяльність в частині перевірки у законний спосіб цього активу потенційним покупцем, не може бути підставою для визнання недійсними результатів відкритих торгів.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Під час розгляду справи судом не встановлено порушення вимог законодавства, а також прав чи свобод позивача під час підготовки та проведення електронних торгів по лоту з реалізації спірного майна.

Доказів, відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України, на підтвердження порушення встановлених законодавством правил проведення електронних торгів позивачем суду не надано, тому суд не приймає до уваги доводи позивача, що електронні торги проведені з порушенням Порядку реалізації арештованого майна.

При вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів (відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12).

Позивач не надав жодних доказів, які б підтверджували, що будь-які дії відповідачів вплинули на результати торгів та порушили при цьому права позивача ОСОБА_1 .

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм Майном.

У рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 р., в рішенні в справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 р. зазначено, що у разі, якщо публічний орган порушив закон чи допустив помилки у його застосуванні, суб`єкт приватного права не може відповідати за такі помилки публічних органів, а позбавлення особи майна на підставі цього є неприпустимим. Європейський Суд наголошує, що навіть у разі, якщо майно чи право на майно були набуті особою з тим чи іншим порушенням зі сторони третіх осіб, позбавлення власника такого майна чи права на майно вимагають наявності підстав, що виправдовують такий захід з точки зору вимог ст.1 Першого протоколу згідно з її тлумаченням в усталеній практиці Суду. А згідно з усталеною практикою Суду, при здійсненні будь-якого втручання має забезпечуватися "справедливий баланс" між необхідністю забезпечення загальних інтересів суспільства та необхідністю захисту основоположних прав відповідної особи, тобто, повинен дотримуватися принцип пропорційності.

В своїх рішенням Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року), зокрема, стосовно необхідності дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Крім того окремої уваги заслуговує позовна вимога ОСОБА_1 , щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Антарес 2000» та ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», позивач просить визнати вказаний договір недійсним та копію договору до суду не надає, не зазначає яким чином останній договір порушує її права. Так суд позбавлений можливості навіть ознайомитися зі змістом останнього. Як зазначає представник відповідача ТОВ «Антарес» Єдиним договором купівлі-продажу, в якому сторонами були ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та ТОВ «АНТАРЕС-2000» є договір купівлі-продажу майна від 20.02.2020 року, проте жодних прав позивача договір від 20.02.2020 року не порушує ( Позивач не брав участі у торгах, в результаті яких, було укладено договір від 20.02.2020), а правовідносин між ТОВ «АНТАРЕС-2000» та позивачем не існує та не існувало. Жодних підстав для визнання договору недійсним у позивача немає, а спір позивача з відповідачами щодо начебто недійсності договору, має очевидно штучний характер.

Щодо вимог позову про відшкодування моральної шкоди, то судом було встановлено наступне.

Позивач просить суд стягнути на її користь з відповідачів 150 000.00 грн. в рахунок моральної шкоди, що була спричинена їй неправомірними діями відповідачів.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 1 статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною 2 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Фактичною підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1176 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно із ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Жодної з переліченої у ч.2 ст.23 ЦК України виключних способів заподіяння моральної шкоди та підстав, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, відповідачем не допущено.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідачів, а також доказів прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач вимагав відшкодування.

Суд вважає, що стороною позивача не надано належних доказів про те, що обставини, на які вона посилається у позовній заяві, вплинули на результати торгів, чим порушили його права.

За таких обставин, електронні торги з реалізації арештованого нерухомого майна відбулися з дотриманням процедури їх проведення, а факти порушення прав і законні інтереси особи, яка оспорювала ці торги, не знайшли свого підтвердження належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

виріши в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі Упоноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчук Віталія Віталійовича, товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000», третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна, визнання недійсними рішення комісії з розгляду скарг стосовно проведення аукціонів, повернення гарантійного внеску, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони у справі:

Позивач:

ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Відповідачі:

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, місцезнаходження 04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 17, ;

Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» Паламарчук Віталій Віталійович, 04071, м. Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 56, код 19357762;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес 2000», м.Полтава, вул. Шевченка, буд. 100, код 30285066;

Треті особи:

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівна , АДРЕСА_4 .

Суддя В.М.Бугрій