22-ц/804/3291/20
222/1093/19

Головуючий у І інстанції Подліпенець Є.О. Єдиний унікальний номер 222/1093/19
Номер провадження 22-ц/804/3291/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Биліни Т.І.,

Мальцевої Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володарського районного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року позивач акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява вмотивована тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 24 грудня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє на протягом 12 місяців з моменту його підписання, якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Внаслідок неналежного виконання відповідачкою зобов`язань з повернення кредиту утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 травня 2019 року становить 223 626 грн. 79 коп. та яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 8 490 грн. 93 коп., заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 211 935 грн. 86 коп., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3200 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки разом із судовими витратами, пов`язаними із зверненням до суду в розмірі 1 921 грн.

Рішенням Володарського районного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 8 490 грн. 93 коп. заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 31 травня 2019 року; 12 607 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом з 24 грудня 2012 року по 28 вересня 2018 року та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 324 грн. 07 коп., а разом 21 422 грн. 23 коп. В задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення в частині стягнення з неї заборгованості за відсотками за користування кредитом, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з 24 грудня 2012 року по 28 вересня 2018 року в сумі 12 607 грн. 23 коп., оскільки позивачем не було надано доказів тому, що вона ознайомлювалась, розуміла і погоджувалась саме з тим Витягом з Тарифів та Витягом Умов, які позивач надав до суду як доказ. Крім того, в анкеті-заяві, яку вона підписала, не була зазначена відсоткова ставка.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнутої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 490 грн. 93 коп. відповідачка не оскаржує, а тому апеляційним судом не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом з 24 грудня 2012 року по 28 вересня 2018 року суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином було доведено, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір із встановленою процентною ставкою в розмірі 30% на рік за користування кредитом.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статей 12, 11, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів) вона містить лише анкетні дані відповідачки, її контактну інформацію та розмір кредитного ліміту карти «Універсальна». Яку саме картку відповідач бажає оформити, даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії тощо у вказаній анкеті-заяві не зазначено (а.с 8).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість по процентам. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить відомості про місячну базову процентну ставку для різних кредитних «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (3%), «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (2,5%), «Універсальна CONTRACT» (1,7%), «Універсальна GOLD» (2,5%, з 01 квітня 2013 року - 2,3%, за тратами здійсненими з 01 вересня 2014 року - 2,7%, за тратами здійсненими з 01 квітня 2015 року - 3,5%) (а.с.9).

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вказаний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

У даному випадку цивільні відносини виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_2 , як споживачем банківських послуг, яка є слабшою стороною та підлягає особливому правовому захисту у вказаних правовідносинах (Рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі № 1/12/2013 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»), з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» не дотрималось вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

За таких обставин, апеляційний суд не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентам, а отже рішення в частині стягнення з відповідачки на користь банку заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 24 грудня 2012 року пор 28 вересня 2018 року необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволені цієї вимоги.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання до суду першої інстанції позовної заяви, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1 921 грн. (а.с. 1). За подання апеляційної скарги відповідачкою сплачено судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., оскільки було задоволено її заяву про зменшення розміру судового збору у зв`язку з розміром її доходу (а.с. 140,142).

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (заявлено вимоги на 125 087 грн. 46 коп., задоволено в розмірі 8 490 грн. 23 коп., що складає 6,79% від суми заявлених вимог), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина сплаченого судового збору у розмірі 130 грн. 44 коп. (1 921 грн. х 6,79%) за подачу позову до суду першої інстанції, а у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідачки у повному обсязі, підлягає стягненню з позивача на користь відповідачки 840 грн. 80 коп. у відшкодування судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Володарського районного суду Донецької області від 31 серпня 2020 року частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати, в частині стягнення витрат по сплаті судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 24 грудня 2012 року, яка виникла станом на 31 травня 2019 року в сумі 8 490 (вісім тисяч чотириста дев`яносто) грн. 93 копійки.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 24 грудня 2012 року по 28 вересня 2018 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 130 (сто тридцять) гривень 44 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

Т.І. Биліна