Провадження № 2/641/1604/2020 Справа № 641/4894/20
Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :
головуючого судді: Курганникової О.А.
за участю секретаря судового засідання: Варданян С.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 3-я особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту,-
Позивач звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 3-я особа Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , застосованого на підставі постанови Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА № 531376 від 01.06.2009 р.
В обґрунтування позовних вимоги зазначила, що в провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 2-2494/2009 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_4 ) про розподіл спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири. В межах зазначеної справи, ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 р. накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням суду за нею та відповідачем визнано право власності на Ѕ частину квартири кожному. 24.02.2010 вона зареєструвала в КП «ХМ БТІ» Ѕ частку спірної квартири. На даний час їй стало відомо, що відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно є запис щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2019 накладено арешт, який не скасовано. Також про існування арешту вона дізналась з постанови Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА № 531376 від 01.06.2009 р. Звернувшись до суду з заявою про скасування арешту на спірну квартиру, її заяву було задоволено. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 р. скасовано заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 13.04.2009 р. Звернувшись до виконавчої служби з заявою про скасування арешту з квартири, встановленого постановою Комінтернівського ВДВС ХМУЮ серії АА № 531376 від 01.06.2009 р. їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю вказаної постанови в автоматизованій системі виконавчих проваджень, а також знищенням виконавчого провадження, у зв`язку із закінченням строків зберігання. КП «ХМ БТІ» повідомило, що арешт накладений на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова № б/н від 20.05.2009 р. Водночас, жодної ухвали щодо арешту спірної квартири не зостановлювалось 20.05.2009 р. по справі № 2-2494/2009, інших справ, в межах яких могли бути застосовані заходи забезпечення позову в провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова у 2009 р. не перебували, тобто під час ухвалення постанови серії АА № 531376 від 01.06.2009 р. допущено описку в даті ухвали, на підставі якої встановлено обтяження. Накладення арешту обмежує її як власника розпоряджатися своїм майном, в в`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.
Ухвалою суду від 03.09.2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позовних вимог.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 2 ст. 77, ст. ст. 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 29.04.2009 року, зо підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_3 09.04.2010 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 . Після реєстрації шлюб ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2009 року в порядку розподілу майна спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «ХМ БТІ» Давидянц О.М. належить на праві власності Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2018 року скасовані заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.04.2009 року у справі « 2-2494/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Знятий арешт з квартири АДРЕСА_1 .

За запит позивачки КП «ХМ БТІ» їй було надано копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.06.2009 року, яка винесена державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ Косіцькою Л.В. на підставі ухвали № б/н Комінтернівського районного суду м. Харкова про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

З відповіді Міжрайонного ВДВС по Основ*янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління (м. Харків) № 531376/20 від 05.04.2020 року вбачається, що постанова АА № 531376 від 01.06.2009 року, що видав Комінтернівський ВДВС ХМУЮ не внесена до автоматизованої системи виконавчих провадження. Матеріали виконавчого провадження на даний час знищені в зв`язку з закінченням терміну зберігання, тому в Служби відсутні підстави для задоволення заяви про зняття арешту з майна.

Згідно відповіді наданої Комінтернівським районним судом м. Харкова від 19.08.2020 року зазначено, що матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. Залишилося тільки рішення.

Згідно відповіді наданої Комінтернівським районним судом м. Харкова від 31.08.2020 року зазначено, що у 2009 році у суді розглядалась справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та про розірвання шлюбу. Інші справи у 2009 році з даними учасниками судового процесу не розглядалися.

З відповіді КП «ХМ БТІ» від 01.12.2020 року вбачається, що надати копію ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова № 2-2494-09 від 13.04.2009 про накладення арешту не вбачається можливим, оскільки в матеріалах інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 вищезазначена ухвала відсутня.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 56 зазначеного Закону, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частина третя та четверта ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 Закону, до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

У пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст.57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами), особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, вимоги інших осіб, щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належить їй, оскільки накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України.

З сформульованих позивачем позовних вимог, судом вбачається, що позивач звернулась до відповідача про зняття арешту та зазначила, що їм з відповідачем належить по Ѕ частині спірної квартири та існування арешту обмежує їх права як власників користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, то позовна заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Заперечення проти арешту (опису) майна, які не пов`язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує її право власності на це майно, не ґрунтуються на вимогах ст. 321 ЦК України, не підтверджено належними доказами, а тому позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 дії відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Третя особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) місце знаходження: м. Харків, м-н Захисників України 7/8.

Повний текст рішення суду виготовлено 28.12.2020 року.

Суддя: О. А. Курганникова