Справа № 135/121/20
Провадження № 22-ц/801/2261/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 рокуСправа № 135/121/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Панасюка О. С.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Волошиної Т. В. в м. Ладижин, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

в с т а н о в и в:

29 січня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного 20 червня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 500948284 відповідач отримала кредит у розмірі 11 006 грн 11 коп. зі сплатою 15.99% на рік.

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту.

26 грудня 2018 року між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «Веста» було укладено договір про відступлення прав вимоги за умовами якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «Веста» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту.

16 січня 2019 року між ТОВ «ФК «Веста» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги згідно якого ТОВ «ФК «Веста» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги заборгованості за вказаним договором кредиту.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка із врахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, станом на 23 грудня 2019 року становить 36 283 грн 00 коп., з яких: 991 грн 43 коп. - нараховані 3% річних; 3 256 грн 71 коп. - втрати від інфляції; 3 770 грн 12 коп. пеня в розмірі подвійної облікової ставка НБУ; 11 006 грн 11 коп. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту) на дату відступлення права вимоги; 8 386 грн 25 коп. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 1 672 грн 38 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором (з моменту відступлення права вимоги по дату здійснення розрахунку заборгованості); 7 200 грн 00 коп. - заборгованість по пені і штрафам.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено, стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 4 000 грн судових витрат за надання правничої допомоги.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю, відсутністю належних та допустимих доказів на підтвердження існування заборгованості за кредитним договором, та відсутністю належних доказів переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал». У зв`язку з цим зазначив, що підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, про які просила відповідач, - немає.

З таким рішенням не погодився позивач ТОВ «Вердикт Капітал» та 11 листопада 2020 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредит було видано для погашення іншого кредиту, шляхом безготівкового перерахунку. Стверджує, що відповідно до договорів відступлення права вимоги та факторингу ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги кредитної заборгованості в цілому, а не лише по певних зобов`язаннях, висновок суду про те, що вони не довели виникнення у них права вимоги є невірним, так як на підтвердження цього ними було надано договір відступлення права вимоги та витяг з додатку до договору, де зазначено кредитний договір, укладений відповідачем із зазначенням сум заборгованості.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на подану апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал», у якому вона наголошує на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Зазначає, що позивачем не надано доказів того, що до нього перейшло право вимоги, одночасно звертає увагу що строк позовної давності пропущено оскільки з 2014 року вона не здійснювала жодного платежу за договором кредиту.

22 грудня 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» подав відповідь на відзив на апеляційну скаргу та додав наступні документи:

-копія витягу Розділу №2 «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»,

-копія витягу додатку № 1 до Договору факторингу від 21 червня 2016 року,

-копія платіжного доручення № 9 від 14.01.2019 року,

-копія платіжного доручення № 88 від 27.12.2018 року,

-копія платіжного доручення № 10 22.01.2019 року,

-копія платіжного доручення № 320 від 22.01.2019 року,

-докази надіслання відповіді на відзив на апеляційну скаргу із додатками.

Оскільки позивач повинен надати всі наявні у нього докази разом з позовною заявою(ч.2 ст. 83 ЦПК України), що ним зроблено не було, то апеляційний суд на підставі статті ч. 2 ст. 126 ЦПК України залишає їх без розгляду.

Учасники справи в судове з не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи без її участі, підтримує викладене у відзиві.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

20 червня 2014 року ОСОБА_1 подала анкету-заяву на отримання кредиту (а.с. 12-12) та в цей же день уклала з ПАТ «Альфа-Банк» кредитний договір № (надалі Кредитний договір), за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 11 006 грн 11 коп. (п. 2.1 Кредитного Договору) з процентною фіксованою ставкою за користування кредитом 15.99% (п. 2. 2 Договору), шляхом безготівкового перерахунку для погашення заборгованості за кредитним договором № 500919460 від 30.10.2013 року на рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий Позичальнику в ПАТ «Альва-Банк» (п. 2. 4 Договору). Дата остаточного повернення кредиту 23 червня 2017 року (п. 2. 3 Договору);

Додатком до зазначеного договору виступив погоджений сторонами графік погашення заборгованості (а. с. 15) відповідно до якого платежі повинні були здійснюватися помісячно рівними частинами;

Одночасно з підписанням анкети-заяви, ОСОБА_1 підписала також і договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 500948284 від 20 червня 2014 року (а.с. 17).

Кредиторами неодноразово було здійснено відступлення права вимоги за кредитним договором № 500948284 від 16.01.2016 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 , а саме:

-згідно умов договору факторингу № 1 від 21 червня 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» відступило свої права грошової вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», а останнє їх набуло (а.с. 26);

- за договором факторингу № 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 року ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги (а.с. 27-37);

-за договором відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16 січня 2019 року ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги (а.с. 38-48) (надалі Договір відступлення);

Згідно Витягу з Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги від 16 січня 2019 року (а.с. 48), до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги на такі суми: 11 006,11 грн залишок по тілу кредиту; 8 386,25 грн залишок по відсотках;, 7 200 грн залишок по пеням і штрафам

До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за Кредитним договором, який він визначив в розмірі 36 283 грн та який складається з:

- 11 006 грн 11 коп. - заборгованість за кредитом (за тілом кредиту);

- 8 386 грн 25 коп. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги;

- 7 200 грн 00 коп. - заборгованість по пені і штрафам;

- 1 672 грн 38 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно з умовами кредитного договору, виходячи зі ставки 15,99%, (з моменту відступлення права вимоги 16.01.2019 року по 23.12.2019 року) (а.с. 25);

- 991 грн 43 коп. нараховані 3% річних за період з 23.12.2016 року по 23.12.2019 року (а.с. 21);

- 3 256 грн 71 коп. - втрати від інфляції за період з 23.12.2016 року по 23.12.2019 року (а.с. 22);

- 3 770 грн 12 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, нарахована за період з 23.12.2018 року по 23.12.2019 року з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ (а.с. 24).

19.03.2019 року ОСОБА_1 подала заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.81-83), в якій зауважила, що строк дії кредитного договору закінчився 23.06.2017 року, а оскільки вона не здійснила жодного платежу за договором, то вважає, що строк позовної давності слід обраховувати ще з 20.06.2014 року (з моменту укладення кредитного договору), так як кредитор ще тоді знав, що вона не виконує умови кредиту.

Між сторонами виник спір з приводу повернення позичальником новому кредитору(на підставі договору відступлення права вимоги) грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У справі що розглядається договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів редакції, що діяла на момент укладення договору: 23.06.2014 року).

Факт укладення кредитного договору та отримання за ним ОСОБА_1 11 006,11 грн сторонами визнається та не оспорюється ( ОСОБА_2 і в заяві про застосування наслідків спливу строку позовної давності, і у відзиві на позов, і у відзиві на апеляційну скаргу наголошувала, що вона отримала кошти, проте жодного платежу на їх повернення не здійснила).

З огляду на це, у суду першої інстанції не було підстав робити висновок про те, що позивач не довів суму заборгованості за кредитом, з посиланням на те, що він не надав первинних бухгалтерських документів видачі кредиту та його частково погашення, так як обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 82 ЦПКУ).

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надав доказів набуття ним права вимоги за Договором від 16.01.2019 року № 16-01/19/1, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Веста» відступила, а позивач ТОВ «Вердикт Капітал» набув права вимоги, пославшись на те, що позивач не надав доказів здійснення оплати за цим договором, тоді як відповідно до п.2.3 розділу 2 Договору, право вимоги вважається відступленим з дати підписання договору, але не раніше дати здійснення повної оплати ТОВ «Вердикт Капітал» ціни прав вимоги відповідно до п. 4.2 цього договору.

Такий висновок суду першої інстанції є невірним, з огляду на наступне: в п. 2.3.1 Договору відступлення йдеться про те, що первісний кредитор зобов`язаний в день підписання цього договору та після оплати новим кредитором повної ціни прав вимоги, передати новому кредитору реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку № 1-2 з усіма заповненими даними про Боржників. Позивачем надано належним чином засвідчений Витяг з Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги від 16.01.2019 року, в якому зазначено всі дані про Боржника ОСОБА_1 : ІПН позичальника, номер кредитного договору, дату отримання кредиту, валюту кредиту, залишок по тілу кредиту, по відсотках, по комісіям, по пеням і штрафам, адреса реєстрації, паспортні дані(а.с. 48).

Проте суд першої інстанції на все це уваги не звернув, допустив однобічність та неповноту, цитуючи умови Договору вибірково.

Відтак, доводи апеляційної скарги в цій частині є підставними і апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено право вимоги до ОСОБА_1 на підставі Договору про відступлення права вимоги від 16.01.2019 року.

Стосовно твердження ОСОБА_1 , що її жодного разу не було повідомлено про перехід права вимоги, апеляційний суд зауважує, що відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Оскільки з матеріалів справи вбачається, а також визнано ОСОБА_1 , що вона не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого утворилася заборгованість, тому апеляційний суд приходить до висновку, що слід вирішити питання про відповідальність ОСОБА_1 перед позивачем, який набув права вимоги за договором відступлення.

19.03.2019 року ОСОБА_1 було подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності (а.с.81-83), проте суд першої інстанції зазначив, що оскільки він відмовляє у позові через його недоведеність та недоведеність права вимоги позивача, то не розглядає заяву ОСОБА_1 .

Так як апеляційний суд дійшов висновку про наявність доказів на підтвердження правомірності вимог позивача, які виникли у нього на підставі Договору про відступлення права вимоги від 16.01.2019 року, тому апеляційний суд наводить власну аргументацію стосовно поданої ОСОБА_1 заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

До позивача за умовами Договору відступлення перейшло право вимоги на 11 006,11 грн залишок по тілу кредиту; 8 386,25 грн залишок по відсотках; 7 200 грн залишок по пеням і штрафам, тобто всього на суму 26 592,36 грн.

В справі що розглядається, за умовами кредитного договору від 20.06.2014 року № 500948284, повернення отриманих коштів, з урахуванням процентів за їх користування та вартістю послуг банку, повинно було відбуватися щомісяця кожного 23 числа, рівними платежами: по 594,91 грн, починаючи з моменту укладення договору та по 23.06.2017 року включно.

Позивач звернувся до суду 21.01.2020 року, що підтверджується відбитком штемпеля на поштовому конверті( а.с.71), тому з урахуванням положень статті 257 ЦК України, на момент звернення сплинув строк позовної давності відносно періодичних платежів за період з липня 2014 року по січень 2017 року, а тому вимоги про їх стягнення не можуть бути задоволені.

Стосовно ж платежів за період лютий-червень 2017 року, що становить 2 974,55 грн ( 594,91 х 5 = 2 974,55), то на момент звернення позивача до суду, не сплинув строк позовної давності, тому ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як уже зазначалося вище, до позивача за Договором відступлення перейшло право вимоги на 7 200 грн. по пені та штрафу (а.с.15), проте, як вбачається з умов Кредитного договору, ним не врегульовано питання сплати пені та штрафу, в матеріалах справи відсутній розрахунок цієї суми, здійснений первісним кредитором ПАТ «Альфа-Банк», тому з урахуванням положень ст. 514 ЦКУ (До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом), оскільки у справі відсутні належні та допустимі докази прав первісного кредитора нараховувати пеню та штраф, умови такого нарахування та розмір, - апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні вимог нового кредитора про стягнення цієї суми слід відмовити.

Стосовно вимог про стягнення 3 % річних та втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, слід зазначити наступне.

Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок, викладений у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року № 14-154цс18, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, в справі що розглядається, з урахуванням строку дії Договору кредиту: до 23.06.2017 року, право на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат виникло у кредитора (як в старого, так і перейшло до нового) з 24 червня 2017 року.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, ним здійснено нарахування 3% річних за період з 23.12.2016 року по 23.12.2019 року (а. с. 21), тобто ще з моменту, коли Договір кредиту діяв.

Відтак, заявлені вимоги про стягнення 3 % річних слід задовольнити частково та стягнути їх за період з 24.06.2017 року (з моменту закінчення строку дії Кредитного договору) по 23.12.2019 року ( в межах заявлених позовних вимог), тобто за 30 місяців, що становить 223,09 грн (2974,55 (сума боргу за кредитом, яка підлягає стягненню) х 3% : 12 міс х 30 міс = 223,09).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку втрат від інфляції (а.с.22), він також здійснив їх нарахування, починаючи з періоду дії Договору кредиту: з 23.12.2016 року по 23.12.2019 року.

Відтак, заявлені вимоги про стягнення втрат від інфляції на підставі ст. 625 ЦК України, підлягають задоволенню частково та їх слід стягнути за період з 24.06.2017 року (з моменту закінчення строку дії Кредитного договору) по 23.12.2019 року ( в межах заявлених позовних вимог), здійснивши розрахунок за формулою: Збитки від інфляції = Сума боргу х Індекс інфляції / 100% - Сума боргу. Індекс інфляції за період з 24.06.2017р по 23.12.2019 року становить 118,38%, сума боргу по кредиту 2 974,55 грн. Отже, інфляційні збитки за вказаний період складають 546,72 грн (2 974,55 х 118,38 % / 100% - 2 974,55 = 546,72 грн).

Стосовно вимог про стягнення пені в розмірі 3 770, 12 грн, розрахованої виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.12.2018 по 23.12.2019 року (розрахунок на а.с.24), а також вимоги про стягнення процентів в розмірі 1 672,38 грн, нарахованих після укладення договору про відступлення права вимоги: за період з 16.01.2019 року по 23.12.2019 року, - слід зазначити наступне:

Як уже зазначалося вище, відповідно до положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у пункті 2.1. Договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019 року (а.с.39), сторони погодили, що до Нового кредитора переходять всі права, які належать Первісному кредитору за Основними договорами, на умовах, передбачених Основними договорами, за виключенням права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами Основних договорів.

Отже, до позивача не перейшло право нарахування відсотків та пені як виду неустойки та процентів, згідно з умовами договору Кредиту (основного договору), а тому слід відмовити в задоволенні вимог про стягненням пені в розмірі 3 770, 12 грн, розрахованої виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 23.12.2018 по 23.12.2019 року (розрахунок на а.с.24), та вимоги про стягнення процентів в розмірі 1 672,38 грн, нарахованих після укладення договору про відступлення права вимоги: за період з 16.01.2019 року по 23.12.2019 року.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є частково підставними, а оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню як таке, що постановлене без повного з`ясування фактичних обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд постановляє нове (ст. 376 ЦПК України), наступного змісту: позовні вимоги слід задовольнити частково: стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 500948284 від 20 червня 2014 року, у розмірі 3 744 грн 72 коп., з яких: 2 974 грн 55 коп. заборгованість за кредитним договором за період з лютого по червень 2017 року, 223 грн 09 коп. 3% річних за період з 23.05.2017 року по 23.12.2019 року, 546 грн 72 коп. інфляційні витрати за період з 01 липня 2017 року по листопад 2019 року. В решті позов слід залишити без задоволення.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 2 102 грн судового збору за подання позову (платіжне доручення № 48 від 16.01.2020 року а.с. 2, платіжне доручення № 54 від 17.01.2020 року а.с. 1), та 3 153 грн судового збору за подання апеляційної скарги (платіжне доручення № від 05.11.2020 року а.с. 133), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 5 255 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 10, 32 % вимог від заявлених: 3 744, 72 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення) х 100 / 36 283, 00 (розмір заявлених вимог) = 10, 32 %. Тому відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 10, 32 % понесених ним судових витрат, що становить 542, 32 грн: 5 255 грн (розмір понесених судових витрат) х 10, 32 % = 542, 32 грн.

Щодо заявлених сторонами вимог про стягнення витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне:

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

ТОВ «Вердикт Капітал» висуває вимогу про стягнення з ОСОБА_1 понесених ним витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн, в підтвердження чого надає копію свідоцтва адвоката Радченко В. Ю. про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 64), копію довіреності № 86 датовану 05 липня 2019 року, якою уповноважує адвоката Радченко В. Ю. представляти інтереси ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 63), копію договору про надання правової допомоги від 17 грудня 2018 року укладений з адвокатським об`єднанням «Вердикт» (а.с. 66-67), прайс лист Адвокатського об`єднання «Вердикт» затверджений Рішенням загальних зборів № 11 від 14 січня 2019 року (а.с. 65), платіжне доручення № 18 від 20 березня 2019 року (а.с. 68), копію заяви про надання правових послуг (а.с. 69), та копію Акту прийому передачі виконаних робіт (а.с. 70). ОСОБА_1 не висувала вимог про зменшення витрат на правничу допомогу понесених позивачем.

Відтак з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову (10, 32 %) з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 2 064 грн (20 000 х 10, 32 % = 2064).

ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу та висуває вимогу про компенсацію в розмірі 15 000 грн (а.с. 84), в підтвердження чого надає насупні документи: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 480 (а.с. 88), квитанцію № 3 від 06 березня 2020 року на суму виконаних робіт 15 000 грн (а.с. 89) та акт виконаних робіт згідно Договору № 3/ц від 06.03.2020 року про надання правничої допомоги, згідно якого адвокатом надано наступні послуги: ознайомлення з матеріалами позовної заяви та доданими до неї доказами, опрацювання законодавчої бази, консультування замовника щодо предмету спору, визначення правової позиції у справі - 6000,00 грн, складання процесуальних документів (відзиву на позовну заяву, заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності, клопотання про витребування доказів - 9000,00 грн (а.с. 90).

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» зауважує на неспівмірності витрат на правову допомогу зі складністю справи. Апеляційний суд вважає наведені позивачем аргументи неспівмірності витрат обгрунтованими, зважаючи на суму позову, складність справи, а також з огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє клопотання про витребування доказів, яке зазначене адвокатом у акті виконаних робіт.

Тому, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, апеляційний суд дійшов висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 3 000 грн, решту витрат слід залишити за відповідачем.

Отже враховуючи що відмовлено в задоволенні 89, 68% позовних вимог, відтак відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» слід стягнути 2 690, 40 грн витрат на правничу допомогу (3 000 х 89, 68% = 2 690, 40).

Таким чином з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає стягненню 2 606,32 грн, судових витрат (542, 32 грн витрат по сплаті судового збору + 2 064 грн витрат на правничу допомогу) а з ТОВ «Вердикт Капітал» та користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2 690, 40 грн понесених витрат на правничу допомогу.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторона звільняється від обов`язку сплатити одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 становить 84, 08 грн (2 690, 40 грн - 2 606, 32 = 84, 08 грн).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, п. 2 ч. 2 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2020 року скасувати та постановити нове:

Позовні вимоги задовольнити частково:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 500948284 від 20 червня 2014 року, у розмірі 3 744 (три тисячі сімсот сорок чотири) грн 72 коп., з яких:

- 2 974 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят чотири) грн 55 коп. заборгованості за кредитним договором за період з лютого по червень 2017 року,

- 223 (двісті двадцять три) грн 09 коп. 3% річних за період з 23.06.2017 року по 23.12.2019 року,

- 546 (п`ятсот сорок шість) грн 72 коп. інфляційні витрати за період з 01 липня 2017 року по листопад 2019 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 84 (вісімдесят чотири) грн 08 коп. понесених судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , юридична адреса: 04053 м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду.

Помічник судді

Вінницького апеляційного суду Л. В. Пшенична

24 грудня 2020 року