Справа № 185/1812/18
Провадження № 2/185/87/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Зінченко А.С., за участю секретаря судового засідання Кучеренко Ю.М, розглянувши цивільну справу ЄУ № 185/1812/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 12684,75 грн. в рахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди, а саме різницю між сумою завданої шкоди та сплаченого страховиком страхового відшкодування, та 10 000 грн. - сума компенсації за моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач на праві розпорядження та користування на підставі довіреності від 04.03.2017 з правом передоручення та використання, яка діє до 04.03.2027 володіє автомобілем марки «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_3 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . 17.04.2017 його автомобілем керував ОСОБА_4 17.04.2017 о 14.00 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Setra 315 д/н НОМЕР_3 по вул. Дніпровській в районі перехрестя з вул. Центральною у м. Павлоград, не вибрав безпечної дистанції в результаті чого скоїв зіткнення з автобусом Мерседес-Бенц д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. За скоєння даного ДТП ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відповідно до постанови суду від 30.05.2017 № 202/3296/17.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 02.05.2017 ФОП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу станом на 17.04.2017 становить 122287,35 грн., матеріальний збиток складає 76108,46 грн. У зв`язку з тим, що страховиком обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з боку відповідача виступає Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», яку було належним чином повідомлено про ДТП, то страхова компанія сплатила позивачу страхову виплату в розмірі відповідно до зазначеного звіту 63423,71 грн., франшиза 0 грн. Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у сумі 12684,75 грн. в рахунок страхового відшкодування матеріальної шкоди, а саме різницю між сумою завданої шкоди та сплаченого страховиком страхового відшкодування. Також зазначає, що внаслідок ДТП, позивачу була завдана моральна шкода, яка виразилася у моральних стражданнях, стресі, порушенні нормального способу життя, які зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням майна, моральну шкоду позивач оцінює у 10 000 грн.

Ухвалою від 27.04.2018 відкрито провадження по даній справі, розпочате підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

12.06.2018 представником відповідача подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги відповідач не визнає, зазначає, що позивач не є належним, так як власником автомобіля є ОСОБА_3 , який наділив ОСОБА_1 згідно довіреності правом у випадку ДТП тільки укладати угоди про відшкодування шкоди, тобто позивач виходить за межі довіреності. Також відповідальність відповідача була застрахована, та страхова компанія сплатила позивачу 63423 грн. заподіяної майнової шкоди, при тому що ліміт становить 100 000 грн. Крім того зазначає на недоліки звіту оцінювача шкоди та вважає, що моральна шкода позивачу завдана не була, в позові просить відмовити.

20.06.2018 ухвалою суду зупинено провадження по справі до вирішення питання про відвід судді, заявленого представником відповідача.

Ухвалою від 25.06.2018 в задоволенні відводу відмовлено, та 26.06.2018 відновлено провадження у справі.

Ухвалою від 14.11.2018 залучено до участі справі третьою особою Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», витребувано докази, та закрито підготовче провадження.

06.02.2019 третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» надіслало письмове пояснення на позовну заяву, копію полісу № АЕ/9166014, всі документи щодо сплати страхового відшкодування у розмірі 63423,71 грн. за страховим випадком, який стався 17.04.2017 року, розрахунок суми страхового відшкодування, страховий акт, та заяву про розгляд справи без їх участі.

27.03.2019 ухвалою суду зупинено провадження по справі до вирішення питання про відвід судді, заявленого представником відповідача.

Ухвалою від 27.03.2019 в задоволенні відводу відмовлено, та 09.04.2019 відновлено провадження у справі.

В судовому засіданні позивач представник позивача дали пояснення відповідно до позову та письмових пояснень, в подальшому надали заяви про розгляд справи без їх участі, відповідач, його представник, треті особи в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 та 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81,82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так судом встановлено, що 17.04.2017 о 14.00 год. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Setra 315 д/н НОМЕР_3 по вул. Дніпровській в районі перехрестя з вул. Центральною у м. Павлоград, не вибрав безпечної дистанції в результаті чого скоїв зіткнення з автобусом Мерседес-Бенц д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався попереду, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою від 30.05.2017 № 202/3296/17 ОСОБА_2 було визнано винним за ст. 124 КУпАП, притягнуто до відповідальності та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Ця постанова є чинною та набрала законної сили 12.06.2017.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

ОСОБА_3 є власником автомобіля Мерседес-Бенц д.н. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

На підставі нотаріально посвідченої довіреності від 04.03.2017 ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 право розпорядження автомобілем «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 з правом його продажу, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, укладати договори застави, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях, для чого надано право експлуатації транспортного засобу, представляти інтереси в відповідних органах…, судових установах,… розписуватись, укладати всі необхідні договори в тому числі укладати договори обов`язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу, отримувати поліс…, у випадку спричинення автомобілю пошкодження іншими особами в результаті дтп чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час управління автомобілем як джерелом підвищеної небезпеки, укладати якщо в тому буде необхідність угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за згаданими угодами грошові суми…. . Довіреність винадь з правом передоручення та використання ТЗ за межами України в порядку, встановленому чинним законодавством, строком на десять років і дійсна до 04.03.2027 .

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 02.05.2017 ФОП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу станом на 17.04.2017 становить 122287,35 грн., матеріальний збиток складає 76108,46 грн. (з урахуванням зносу 70%), ВТВ-0.

Відповідно до поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/9166014 від 29.04.2016 відповідач ОСОБА_2 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ТДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», терміном дії з 04.05.2016 по 03.05.2017. Відповідно до вищеназваного договору страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн. Розмір франшизи становить 0 гривень.

ТДВ «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»на підставі відповідного звернення позивача, на підставі звіту № 2417 від 02.05.2017, страхового акту № ЦВ-ЦВ-2433, розрахунку суми страхового відшкодування від 04.07.2017 було встановлено розмір матеріальних збитків спричинених позивачу внаслідок ДТП 17.04.2017 в розмір 63423,71 грн., позивачу було сплачено суму страхового відшкодування - 63423,71 грн., що визнається сторонами.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі № 6-183цс14.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином позивач у момент дорожньо-транспортної пригоди правомірно володів транспортним засобом, що підтверджується наявною в матеріалах справи довіреністю від 04.03.2017.

Крім того, зі змісту вказаної довіреності вбачається, що в ній прямо передбачено, зокрема, право позивача на відшкодування шкоди, завданої автомобілю в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, суд вважає, що ОСОБА_1 є належним позивачем по справі та має право заявляти вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим права фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується виною особою.

Частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з роз`ясненнями пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди № 6 від 27.03.1992 року, при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Страхування як система захисту майнових інтересів фізичних, юридичних осіб та держави - необхідний елемент соціально-економічної системи суспільства. Страхування є інститутом гарантування поновлення майнових інтересів.

Відповідно до положень ст.979 ЦК України, ст.16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон), яким урегульовані правовідносини сторін, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/ або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Таким чином, 17.04.2017, тобто під час дії договору страхування, стався страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 зазначеного закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Як зазначає ВСУ, аналізуючи судову практику розгляду цивільних справ,

що виникають з договорів страхування, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення розміру заподіяної шкоди, як правило, виходять із фактичної (реальної) суми, встановленої висновком судової автотоварозначної експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

При цьому нерідко до виплати заявляється сума ремонту автомобіля з урахуванням податку на додану вартість (далі ПДВ). Зазначена сума, виходячи з умов договорів, укладених на підставі чинного законодавства та правил, розроблених кожною страховою компанією, виплачується останньою або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Позивачем зазначено, що автомобіль не відремонтований, доказів витрат пдв не надано, тому підстави для стягнення ПДВ відсутні.

Статтею 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено випадки, коли шкода не відшкодовується , а саме відповідно до цього закону страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.7. шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості

транспортного засобу. В даному випадку відповідно до звіту № 2417 від 02.05.2017 ВТВ-0.

В Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

З огляду на викладене, різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, підлягає стягненню з винної особи (відповідача) оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 02.12.2015.

З урахуванням викладених вище норм законодавства можливо зробити висновок, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди (в тому числі при укладенні угоди про страхове відшкодування), зокрема й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості (ВТВ), зносу та ПДВ (в разі його підтвердження) повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду, у загальному порядку.

Обов`язок доведення наявності шкоди та її розміру закон покладає на позивача, а відсутність своєї вини у вчинені зазначеної шкоди покладається на відповідача.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 02.05.2017 ФОП ОСОБА_5 вартість відновлюваного ремонту автомобіля без урахування коефіцієнту фізичного зносу з ПДВ станом на 17.04.2017 становить 122287,35 грн., матеріальний збиток складає 76108,46 грн. (з урахуванням зносу 70%), ВТВ-0. Тобто знос складає суму 46178,90 грн. (65969,85*0,7) з ПДВ, так як ПДВ позивачем не підтверджено, сума зносу без ПДБ складає 36943,12 грн. (46178,90 -20%).

Позивачу було сплачено суму страхового відшкодування - 63423,71 грн., яка відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 04.07.2017 та страхового акту № ЦВ-ЦВ-2433 розрахована страховою компанією на підставі звіту № 2417 від 02.05.2017 з урахуванням зносу 70%, знос складає суму 38482,42 грн. (54974,88*0,7) з ПДВ, сума зносу без ПДБ складає 30785,94 грн. (38482,42 -20%).

З урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у вигляді зносу, яка повинна бути відшкодована особою, яка завдала цю шкоду у загальному порядку, так як встановлено законодавче обмеження щодо відшкодування шкоди страховиком, та в межах заявлених позовних вимог сума шкоди складає 12684,75 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача у розмірі 10000 гривень, суд виходить з наступного.

Аналізуючи доводи позивача щодо спричинення йому неправомірними діями відповідача моральної шкоди, суд дійшов висновку щодо наявності такої шкоди яка полягає у моральних стражданнях, стресі, порушенні нормального способу життя, які зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Так, п.п. 2,3 ч.2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та знищенням чи пошкодженням її майна.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватися вимоги розумності та справедливості. Отже розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

За таких умов суд дійшов висновку, що глибині та силі страждань позивача буде відповідати сума у 1000 грн., яка і підлягає стягненню на його користь із відповідача.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони в судовому засіданні клопотання про проведення судової авто-товарознавчої експертизи не заявляли. Позивачем надано звіт №2417 про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ від 02.05.2017 року ФОП ОСОБА_5 , з підтвердженням повноважень спеціаліста, ФОП ОСОБА_5 , який складав звіт. Представник відповідача, в свою чергу, зазначає на недоліки звіту, та не надано жодного доказу в підтвердження його неналежності, та інших доказів розміру спричиненої шкоди, або її відсутності.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.4-13, 18, 19,77-80, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди суму в розмірі 12684 (дванадцять тисяч шістсот вісімдесят чотири) грн. 75 коп., моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., судові витрати в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 82 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІПН: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус», , юридична адреса: вул. І. Федорова, 32-В, м. Київ.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя А. С. Зінченко