Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1151/20

18 грудня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Нагорняк Г.М.,

з участю представника позивача, адвоката - Капака В.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким. що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

10.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом доАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Надвірнянський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким. що не підлягає виконанню.

Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.05.2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за №1409, про звернення стягнення на нерухоме майно: офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Крім того просить стягнути з відповідача на його користь документально підтверджені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача вимоги ОСОБА_1 підтримав з підстав, наведених в позовній заяві та просив їх задоволити у повному обсязі. Однак в даному судовому засіданні представник позивача частково відмовився від стягнення з відповідача в користь позивача понесених судових витрат по справі, а саме в частині сплаченого судового збору.

Представник відповідача - АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не прибув, натомість направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні вимог ОСОБА_1 з підстав наведених в ньому. Також просив проводити розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПриватБанк».

Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського МНО Бондар І.М. в судове засідання також не прибула, направила до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 та проводити розгляд у її відсутності.

Представник Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) в судове засідання аналогічно не прибув. На адресу суду надійшов лист за підписом начальника даної установи, в якому він просить слухати дану справу без їхньої участі.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши позовну заяву, відзив відповідача на позовну заяву, письмові пояснення третьої особи, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Судом встановлено, що 18.09.2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» (ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 29КН, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 58000 доларів США під 18 % річних з кінцевим терміном повернення до 17.09.2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 18.09.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №29КН, за яким поручитель зобов`язався перед банком нести солідарну відповідальність за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором, щодо сплати кредиту, процентів і неустойки.

Також між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват Банк» було укладено Договір іпотеки від 19.09.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Надвірнянського нотаріального округу Грицюком П.І., зареєстровано в реєстрі за № 2029.

Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2011 року було стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 18.10.2011 року в розмірі 61882,58 доларів США, що еквівалентно 493204,19 грн., яка складалася з усього тіла кредиту, нарахованих на той час процентів, штрафів і пені.

В лютому місяці 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до Надвірнянського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 29КН від 18.09.2008 року в загальній сумі 108669,46 грн.

В суді першої інстанції ПАТ КБ «ПриватБанк» надало новий розрахунок заборгованості, згідно з яким, з урахуванням стягнутих заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2011 року грошових коштів, банк визначив заборгованість позичальника за кредитним договором за період з 19.10.2011 року по 23.02.2015 року в розмірі 104720,98 доларів США, з яких: заборгованість за процентами - 32563,34 доларів США, за пенею - 64644,99 доларів США, за штрафом (фіксована частина) - 8,82 доларів США, за штрафом (процентна складова) - 4 986,20 доларів США, за комісією - 2517,54 доларів США.

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.10.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк" - 4969,73 дол. США заборгованості по кредитному договору №29КН від 18.09.2008 року, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 83093,89 грн.

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку про те, що скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а оскільки станом на час розгляду цієї справи заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2011 року не виконане, то у позивача виникло право лише на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме - трьох процентів річних від простроченої суми боргу.

Постановою ВС України від 02.10.2019 року рішення Надвірнянського районного суду від 20.10.2015 року було залишене без змін.

07.07.2020 року позивач отримав постанову заступника начальника відділу Надвірнянського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління МЮ (Івано-Франківськ) Римарука Т.Д. про відкриття виконавчого провадження №62467774 від 06.07.2020 року, щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу №1409 від 17.05.2019 року про звернення стянення на нерухоме майно на користь АТ КБ «Приват Банк».

Судом з`ясовано, що згідно оскаржуваного виконавчого напису, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 299807,88 доларів США, яка складається із: 46968,70 доларів США заборгованість за кредитом, 101911,92 доларів США - сума заборгованості по відсотках, 150927,26 доларів США - сума заборгованості по пені.

Виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., реєстраційний № 1409 від 17.05.2019 року звернуто стягнення на заставне майно нерухоме майно: офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу на праві власності.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу вчинення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вказаного виконавчого напису про звернення стягнення на заставне майно.

Разом з тим, згідно з п.3 глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року та ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», необхідна наявність двох умов: 1) подані документи повинні підтверджувати безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Статею 87 Закону України «Про нотаріат» та пп.1.1, 1.2 п.1 Глави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно пп.3.1 п.3 глави 16 Розділу ІІ зазначеного Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Підпунктом 3.5 п.3 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172.

Таким чином, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису, що визначено ст.88 ЗУ «Про нотаріат».

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс 18) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Інформація про наявність у суді іншого позову стягувача до боржника чи боржника до стягувача сама по собі не є доказом недотримання умови щодо безспірності заборгованості. Якщо порушення Порядку вчинення нотаріальних дій, допущені нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, не свідчать про недотримання умов вчинення виконавчого напису, передбачених статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та не призвели до порушення гарантованих законом прав боржника або стягувана, вони не можуть слугувати підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню».

Судом перевірено, що спірний виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17.05.2019 року.

Зі змісту спірного виконавчого напису вбачається, що строк, за яких провадиться стягнення десять років п`ять місяців сім днів, а саме з 18.09.2008 року по 25.02.2019 року, сума стягнення 8103503,03 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2011 року, яке на даний час є чинним, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку достроково стягнено заборгованість станом на 18.10.2011 року всю суму кредиту за даним кредитним договором: заборгованість за кредитом у сумі - 50303,59 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 8412,42 дол. США; пені - 189,91 дол.США; штраф /фіксована частина/ - 31,37 дол.США; штраф /процентна складова/ - 2945,30 дол. США.

В постанові Верховного суду від 02.10.2019 року зазначено, що Надвірнянський районний суд в рішенні від 20.10.2015 року дійшов правильного висновку про зміну банком на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання, про що свідчить заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22.11.2011 року про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором від 18.09.2008 року №29КН.

Таким чином строк виконання зобов`язання настав 18.10.2011 року.

З урахуванням викладеного, зокрема вказаної правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 року, наведених правил п.3 гави 16 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року та ч.1 ст.88 ЗУ «Про нотаріат», слід прийти до висновку про неправомірність строку за який провадиться стягнення за вищенаведеним виконавчим написом, а саме з 18.09.2008 року по 25.02.2019 року.

Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 роз`яснено, що відповідно до ст.ст.34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк.

Відповідно до п.3.2 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172.

Пунктами 1.2 Переліку передбачено, що такими документами є: п.1) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; п. 2) кредитні договори, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язанням. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» визначив, що належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні бухгалтерські документи (документи первинного бухгалтерського обліку), такими документами є документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

В документах, що були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису наявна виписка з рахунку позивача ОСОБА_1 із зазначенням заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором - даний документ уявляє собою друкований текст, викладений на аркуші паперу, підписаний представником відповідача, яка не відноситься до документів, що передбачені Переліком та не може бути засвідченою стягувачем випискою із рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення із відміткою стягувача про погашення заборгованості. Цей лист також не є документом бухгалтерського обліку, відсутні дані про наявність у особи, що підписала дану довідку, повноважень на видання вказаного документу, і тим більше повноважень на видання документу, що стосується бухгалтерського обліку.

Пунктом 1.37 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що розрахунково-касове обслуговування клієнта банком здійснюється на підставі відповідного договору, укладеного між ними.

Тобто порядок, періодичність друкування форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту (п.5.6 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ 04.07.2018 № 75, далі - Положення № 75).

Первинний документ банку - це документ, який містить відомості про операцію, складається на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі) (пп. 14 п. 3 Положення № 75).

Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку корреспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку (п.п. 61, 62 Положення № 75).

Суд констатує, що додана виписка з рахунку боржника не є первинним документом, а фактично є довідкою про заборгованість боржника, із якої неможливо зрозуміти, коли у відповідача виникло право вимоги, відсутні дані щодо останньої дати погашення за наданим кредитом, тощо.

Із матеріалів справи вбачається, що засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості відповідачем нотаріусу не надані. За відсутності засвідченої банком виписки з особового рахунку боржника нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису.

На переконання суду, за встановлених обставин у нотаріуса не було підстав вважати, що заборгованість є безспірною.

Таким чином, заявником не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення.

Також відсутні докази належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень у не менш ніж тридцятиденний строк, що є обов`язковою вимогою відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону, який був чинний на час вчинення виконавчого напису), згідно якого, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, законодавець забезпечує право боржника на захист його інтересів шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення не менш ніж тридцятиденний строк.

В ході судового розгляду з`ясовано, що банком було направлено ОСОБА_1 письмову вимогу про усунення порушень за кредитним Договором №29 КН від 18.09.2008 року.

12.04.2019 року позивачем була надана відповідь в якій було зазначено, що 11.04.2019 року ним отримано поштовим зв`язком письмову вимогу про усунення порушень за Кредитним договором №29КН від 18.09.2008 року. Дана вимога підписана представником по довіреності ОСОБА_3 . Проте до вимоги не додано копії довіреності, що підтверджується відсутністю графи «додаток» та описом до вкладення в якому також не зазначена довіреність. В зв`язку з цим позивач повідомив, що вимога підписана особою, яка не довела, що має право вчиняти такі дії від імені АТ КБ «Приват Банк», а тому ОСОБА_1 повідомив АТ КБ «Приват Банк», що не вбачає юридичних підстав для реагування на письмову вимогу від 04.03.2019 року.

Крім того, у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі, і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності. Саме по собі посилання заявника у його заяві нотаріусу на те, що заборгованість стягується за період з 18.09.2008 року по 25.02.2019 року, не є документом, який доводить вказані обставини.

Таким чином, нотаріусом не дотримано також вимоги закону щодо можливості вчинити виконавчий напис лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Отже, виконавчий напис вчинено за заявою особи, яка не подала необхідних документів і зокрема не подала документу, який би засвідчував право вимоги вказаної особи; даний виконавчий напис вчинено не на документі, який підтверджує безспірність даної заборгованості і відповідно дає підстави для безспірного її стягнення; і крім того у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. І в виконавчому написі і в поданих заявником нотаріусу документах відсутня така інформація, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності.

Вищі судові інстанції акцентують увагу суддів на тому, що судами під час розгляду такої категорії справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені в письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема, чи є за боржником сума боргу.

При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає.

Сума у письмовій вимозі від 04.03.2020 року становить 314798,27 Дол. США., а в оскаржуваному написі 299807,88 Дол. США.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно виконавчого напису після завершення дії договору нараховуються відсотки.

Таким чином судовими рішеннями встановлено, що строк виконання зобов`язання настав 18.10.2011 року, а тому неможливо встановити, як відповідач нараховував відсотки та пеню після 18.10.2011 року по 25.02.2019 року, оскільки втратив таке право змінивши строк виконання договору достроковим стягненням суми боргу згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2011 року.

Оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд приходить до висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог діючого законодавства.

Враховуючи викладене, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь документально підтверджених судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача частково відмовився від стягнення з відповідача в користь позивача понесених судових витрат по справі, а саме в частині сплаченого судового збору.

Крім того, судом встановлено, що при зверненні до суду з позовом стороною позивача долучено попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач просив стягнути з відповідача в його користь. Однак стороною позивача не долучено до матеріалів справи акту виконаних робіт, який би підтверджував надання правничої допомоги та понесені у зв`язку з цим судові витрати, а тому дані витрати не підтверджені належними доказами.

В зв`язку з вище наведеним, суд прийшов до висновку, що позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача судових витрат не підлягає до задоволення, оскільки від стягнення сплачено судового збору сторона позивача відмовилась в ході судового розгляду, а щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги не надано підтверджуючих документів щодо понесених судових витрат.

На підставі наведеного, ст.ст.203, 215 ЦК України, ст.ст.87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172, керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263, 265, ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Надвірнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким. що не підлягає виконанню задоволити частково.

Визнати виконавчий напис, вчинений 17 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі за №1409, про звернення стягнення на нерухоме майно: офісне приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

В решті вимог позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 28.12.2020 року.