Справа № 461/1259/20 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2542/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк» на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року в складі судді Радченка В.Є. у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

встановила:

У лютому 2020 року позивач АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 26 лютого 2020 року відкрито провадження у справі.

09.07.2020 відповідач подав клопотання про закриття провадження у справі в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, яке обґрунтовував тим, що 30.06.2020 між позивачем АТ «Ідея Банк» та ним було укладено Додаткову угоду № 762.00110.005460312/1 до кредитного договору, пунктом 2 якої врегульовано інший, аніж передбачений кредитним договором, порядок виконання зобов`язань за кредитним договором.

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року клопотання відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Повернуто Акціонерному товариству «Ідея Банк» сплачену суму судового збору в сумі 2102 грн. за меморіальним ордером № 2420333 від 06.02.2020 року.

Ухвалу оскаржив позивач АТ «Ідея Банк», з ухвалою не погоджується, вважає її такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного вивчення судом матеріалів справи та надання їм належної правової оцінки.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи та суперечать умовам вказаної додаткової угоди та вимогам чинного законодавства.

Покликається на те, що заборгованість, яку просить стягнути в судовому порядку, утворилася у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів, згідно кредитного договору від 15.07.2019 №Z62.00110.005460312.

Підписавши Додаткову угоду до договору, відповідач визнав та підтвердив факт наявності у нього заборгованості перед АТ «Ідея Банк» згідно кредитного договору.

Враховуючи наведене, у суду були відсутні підстави вважати, що у даній справі відсутній предмет спору заборгованість по кредитному договору, відтак постановлення оскаржуваної ухвали було передчасним та незаконним.

Крім цього, сам факт неналежного виконання договірних умов є порушенням норм матеріального права, що регулюють відносини в частині виконання зобов`язань, договірного права, кредитних відносин, однак постановляючи оскаржувану ухвалу суд залишив вказане поза увагою.

Просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Стягнути з відповідача судовий збір.

Учасники справи позивач АТ «Ідея Банк» та відповідач ОСОБА_1 будучи повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток на їх офіційну електронну адресу, в судове засідання 29.12.2020 не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи наявні матеріали справи та вимоги закону колегія суддів приходить переконання, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам закону.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що відсутній предмет позову.

Крім цього, суд повернув АТ "Ідея Банк" сплачену суму судового збору в сумі 2102 грн.

Перевіряючи оскаржувану ухвалу колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції (ч. 1 ст. 23 ЦПК).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Підстави закриття провадження у справі визначено статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який спір.

Проте, поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Разом з тим, за змістом п. 2 ч. 1ст. 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №456/647/18.

Слідуючи принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до ЦПК України,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи слідує, що звертаючись до суду з позовними вимогами позивач АТ «Ідея Банк» просив стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 кредитну заборгованість в сумі 114736,38 грн.

Тобто, на час відкриття провадження у справі предметом спору було стягнення заборгованості за кредитним договором, який був укладений між сторонами, у вказаній сумі.

При цьому, сторона відповідача покликається на те, що укладенням між сторонами 30.06.2020 Додаткової угоди № 762.00110.005460312/1 до кредитного договору, змінено порядок виконання зобов`язань за кредитним договором.

В свою чергу, зазначені обставини мали місце після пред`явлення позову до суду, відтак позивач мав право в межах вимог процесуального закону припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову.

Разом з цим, таких клопотань суду першої інстанції не було подано.

Більше того, сторона позивача наполягає на необхідності розгляду справи, помилковості висновків суду та наявності у відповідача відповідної заборгованості.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для закриття провадження у справі з розгляду позовних вимог АТ «Ідея Банк», з посиланням на п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, зокрема, є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, таку необхідно скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому розгляду справи, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції неправильно та в порушення вимог ЗУ «Про судовий збір», за відсутності відповідного клопотання вирішив питання повернення судового збору (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 31 липня 2020 року скасувати і справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк