Номер провадження: 22-ц/813/8263/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/20437/19

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/8263/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Бикової К.А.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморського районного у місті Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Одеса, постановлене у складі судді Чернявської Л.М. 19 червня 2020 року, повний текст рішення складено 26 червня 2020 року,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить зобов`язати Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни до актового запису про розірвання шлюбу №151 від 22.06.1999 року, складеного Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції, зазначивши у графі «відомості про прізвище дружини після державної реєстрації розірвання шлюбу» дошлюбне прізвище дружини - « ОСОБА_2 ».

ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 23.04.1998 року ОСОБА_3 визнаний безвісно відсутнім. Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції здійснений актовий запис за № 151 від 22.06.1999 року про розірвання шлюбу між нею - ОСОБА_1 та - ОСОБА_3 .. Під час державної реєстрації розірвання шлюбу з заявою про зміну прізвища вона не зверталась. На даний час вона має на маті змінити прізвище з « ОСОБА_4 » на дошлюбне « ОСОБА_5 » та звернулась до Приморського районного у м. Одесі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області із заявою про внесення змін до актового запису про розірвання шлюбу. Разом з тим, їй відмовлено у внесенні змін до актового запису. Посилаючись на вимоги ст. 21 Конституції України, ст. 113 СК України, ст. 269 ЦК України вважає зазначені дії відповідача противоправними (а. с. 3 - 6).

Позивачка у судовому засіданні суду першої інстанції не була присутня. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання також не з`явився, просив розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Позовні вимоги не визнав. Надав пояснення по суті позовних вимог, в яких зазначив, що актовий запис, підписаний заявником, складений з дотриманням вимог діючого законодавства, порушень щодо реєстрації з боку відділу не було, права заявника не були порушенні. Крім того, зазначає, що заявник з вимогою щодо повернення прізвища на дошлюбне не зверталась (а. с. 34).

Рішенням Приморського районного суду від 19 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачкою при реєстрації розірвання шлюбу не ставилось питання про зміну прізвища на дошлюбне, тому відсутні підстави для внесення змін до актового запису №151, складеного Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану міського управління юстиції (а. с. 37).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2020 року. Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка, звертаючись до суду, послалась на норму ст. 113 СК України, яка не має зворотної дії у часі. Однак, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, встановлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Крім того, судом не було встановлено, за захистом якого права позивачка звернулась до суду. Зазначає про те, що місцевим судом не було вжито заходів щодо захисту права позивачки на індивідуальність. (а. с. 41 - 44).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти апеляційної скарги. Апеляційну скаргу просить залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просить залишити без змін. Зазначає, що жодних порушень з його боку не було. Посилається на те, що апелянт з вимогою про повернення дошлюбного прізвища дружині після державної реєстрації розірвання шлюбу не зверталась. Вказує на те, що відповідно до Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 року, заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, зміни вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).

На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».

Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.

Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для розгляду справи, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, наявність клопотання відповідача про розгляд справи за відсутності представника відповідача, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. 58 Конституції України, ст. 43 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст. ст. 15, 16, 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 громадянка Росії відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 (а. с. 17) та відповідно до паспорту громадянина Росії НОМЕР_2 (а. с. 25).

Посвідка на постійне місце проживання НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 (а. с. 7).

ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб з ОСОБА_3 ..

Рішенням Центрального районного суду м. Одеси від 23.04.1998 року, ОСОБА_3 визнаний безвісно відсутнім.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу № 151 від 22.06.1999 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано. Після розірвання шлюбу присвоєно дружині прізвище ОСОБА_4 (а. с. 9).

В 2018 році позивачка звернулась до Приморського районного у місті Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області з заявою про внесення змін до актового запису про розірвання шлюбу № 151 від 22.06.1999 року, в якій просила змінити прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Листом Приморського районного у м. Одесі Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04 грудня 2018 року № 39/49-117 ОСОБА_1 надані роз`яснення, що «при внесені змін до актових записів цивільного стану відділу державної реєстрації актів цивільного стану в своїй роботі керуються Сімейним кодексом України, Правилами державної реєстрації актів цивільного стану, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами), Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 (зі змінами).

Згідно правил державної реєстрації актів цивільного стану, підставою для державної реєстрації розірвання шлюбу є: рішення суду про розірвання шлюбу, постановлене судом до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», яке набрало законної сили; спільна заява про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей; заява про розірвання шлюбу одного з подружжя та рішення суду про визнання другого з подружжя безвісно відсутнім, недієздатним. Згідно актового запису про розірвання шлюбу № 151 від 22.06.1999 року, складеного Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, підставою реєстрації розірвання шлюбу є рішення Центрального районного суду м. Одеси про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім від 23.04.1998 року, справа № 2-995 та ініціатором державної реєстрації розірвання шлюбу є ОСОБА_1 . Згідно правил державної реєстрації актів цивільного стану актовий запис цивільного стану складається у присутності заявника. Орган державної реєстрації актів цивільного стану ознайомлює заявника з даними, внесеними до актового запису цивільного стану, що засвідчується його підписом у відповідній графі паперового носія актового запису. Той з подружжя, який бажає відносити своє дошлюбне прізвище, повинен письмово заявити про це у відділі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.

Тобто, виходячи із даних актового запису про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вимог про вибір прізвища дружини після державної реєстрації розірвання шлюбу заявлено не було.

Одночасно повідомлено, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/% (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5), ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається з прізвища, власного імені та по батькові, якщо інакше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені та по-батькові) проводиться лише стосовно громадян України. Враховуючи викладене, підстав для державної реєстрації змін громадянам іноземних держав не передбачено» (а. с. 10 - 11).

Між сторонами склалися правовідносини щодо внесення змін до актового запису про розірвання шлюбу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини виникли в межах дії положень Кодексу про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", яка узгоджується із Рішенням Конституційного Суду України № 1-рп/99 по справі № 1-7/99 за конституційним зверненням про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів визначено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України (застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Згідно ст. 43 Кодексу про шлюб та сім`ю України один з подружжя, що змінив своє прізвище при одруженні на інше, має право і після розірвання шлюбу іменуватися цим прізвищем, або на його вимогу при реєстрації розірвання шлюбу органами реєстрації актів громадянського стану йому присвоюється дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. Той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація зміни імені (прізвища, власного імені, по батькові) (далі - зміна імені) проводиться лише стосовно громадян України. А з наявних відомостей, які містяться в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації.

Відповідно до положень ст. 22 вищевказаного Закону, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Апеляційний суд, погоджується з висновками суду першої інстанції, що при реєстрації розірвання шлюбу 22.06.1999 року ОСОБА_1 не ставила питання про зміну прізвища на дошлюбне, тому відсутні правові підстави для внесення змін до актового запису №151.

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування, зміни оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до невірного тлумачення норм матеріального та процесуального права, вони не мають наслідком задоволення апеляційної скарги.

Апеляційна скарга є безпідставною, а тому вона не підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження вищевказаних судових рішень зазначені в частині 2 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 19 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе