Провадження №22-ц/824/7926/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2018 року ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до суду із позовом до про стягнення заборгованості за необліковану електричну енергію.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав про те, що відповідач є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі». 24 лютого 2015 року за адресою боржника в ході обстеження приладу обліку працівниками «Київенерго» було виявлено порушення Правил користування електричною енергією, на підставі чого було складено акт про порушення №43746. У відповідності до вимог ПКЕЕН (Правил користування електричною енергією для населення) відбулося засідання комісії з розгляду актів порушень правил користування електричною енергією для населення, якою було встановлено, що акт складено правомірно. Крім того 30.06.2015 року вирішено провести розрахунок вартості електроенергії, спожитої з порушенням ПКЕЕН відповідно до п.3.1 Методики за формулою 3.1. Нарахована сума склала 15 066,93 грн. Однак станом на 01.03.2018 року заборгованість за актом порушень споживачем не сплачена, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 15 066,93 грн. та судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні в повному обсязі. Скаргу обґрунтовує тим, що суд не дослідив належним чином письмові докази позивача, які відповідач вважає сфальсифікованими, не надав оцінку кожному доказу, який заперечувала відповідач, в рішенні відсутня мотивована оцінка кожного аргументу наведеного відповідачем, відсутні мотиви незастосування норм права, на які посилався відповідач, зі змісту рішення вбачається, що судом не досліджувався відзив на позов та інші подані відповідачем листи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що вводять суд в оману з метою уникнути цивільної відповідальності по сплаті заборгованості. Рішення суду вважає законним і обґрунтованим. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не погоджуючись з ухваленим по справі рішенням, апелянт таку незгоду обґрунтовував насамперед наступними доводами:

1. акт про порушення №43756 від 24.02.2015 року є недійсним, оскільки не відповідає вимогам п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, бо містить лише два підписи перевіряючи осіб, тоді як їх повинно бути три;

2. позивач неправомірно нарахував заборгованість за необліковану електроенергію за відсутність пломби з відбитками тавр, оскільки пломба повірки є непошкодженою, а позивач не здійснив перевірки вчасно;

3. зазначений в Акті №43756 факт самовільного підключення відповідача до електромережі був дописаний в акт пізніше, а самого самовільного підключення не було, оскільки фактично 07.02.2011 р. відповідача від мережі не відключали;

4. сума заборгованості відповідача була визначена невідповідною методикою.

Все це з точки зору апелянта обумовлює відсутність підстав для задовлення позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного суду не поділяє наведену позицію апелянта.

Стосовно доводів щодо недійсності Акту про порушення.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, апелянт зазначив про те, що складений акт про порушення підписаний тільки двома представниками енергопостачальника, тому вважається недійсним, оскільки пунктом 53 «Правил користування електричною енергією для населення» передбачено підписання акту про порушення трьома представниками енергопостачальника. З такою позицією відповідача колегія суддів погодитися не може. Дійсно, зазначеними правилами передбачений обов`язок підпису акту про порушення трьома представниками енергопостачальника, але виключно у випадку коли споживач від підпису в акті відмовився. В той же час в матеріалах справи наявний акт виявлення порушення ПКЕЕН, який підписаний споживачем ОСОБА_1 , відтак підписання акту трьома перевіряючими особами не потребувалося. Крім того зауважень щодо виявленого порушення або неправомірності дій працівників ПАТ «Київенерго» у акті споживач не зазначив. За таких умов апеляційна скарга в цій частині не підлягає до задоволення.

Стосовно доводів щодо відсутності порушення пломб повірки, дописування в акт факту самовільного підключення до електромережі та недостовірності такого факту.

Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року при розгляді справи № 336/6535/16-ц дійшов висновку про те, що у випадку, коли споживач заперечує факт свого втручання в роботу приладу обліку електричної енергії, відповідна обставина в обов`язковому порядку має бути підтверджена експертизою. В даному випадку в ході подальшої експертизи знятого приладу обліку було встановлено, що пломба повірки пошкоджена не була, а втручання у роботу приладу обліку не виявлено.

Незважаючи на такі обставини, колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для нарахування відповідачу вартості необлікованої енергії було не тільки питання стосовно пломб, але й факт самовільного підключення до електромережі.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Стверджуючи про дописування в акт перевірки факту самовільного підключення до електромереж, відповідач тим не менш жодного належного доказу з цього приводу до суду не надає. Зокрема, до суду не було представлено ні другого примірника акту, який відповідно до п. 53 ПКЕЕН після складання акта вручається побутовому споживачу, з якого можна було б встановити невідповідність таких примірників один одному. Не було ініційовано відповідачем й відповідного експертного дослідження з цього приводу, як і не було використано інших передбачених процесуальним законом можливостей щодо доказування. За таких умов вказані твердження відповідача залишилися бездоказовими та не можуть бути прийняті судом.

Критично ставитися колегія суддів і до посилань апелянта щодо відсутності самого факту самовільного підключення до мереж. Зокрема апелянт заперечує факт відключення квартири від електропостачання, що в свою чергу веде до відсутності необхідності самовільно підключатися до мережі. Дані посилання спростовуються наявним в матеріалах справи Актом про відключення споживача від електричної мережі №106689 від 07.02.2011 року, з якого прямо вбачається припинення подачі електричної енергії на підставі п. 27 ПКЕЕН за заборгованість за спожиту електроенергію та здійснення відключення безпосередньо в присутності відповідача. При цьому зазначений акт про відключення було підписано самим відповідачем в двох місцях. За таких умов дана позиція апелянта не відповідає матеріалам справи.

Стосовно доводів щодо неправильного нарахування заборгованості за необліковану електроенергію.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача в даному випадку є оплата спожитої електричної енергії у встановлені законом строки та забезпечення безпечної експлуатації енергетичного обладнання.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно п.п. 19, 21 ПКЕЕН (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. Знімання показів засобів обліку провадиться електропостачальником (електророзподільним підприємством) та/або побутовим споживачем щомісяця відповідно до умов договору.

При зверненні до суду позивач надав розрахунок обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення відповідачем ПКЕЕН за актом № 43746. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість за спожиту, але не обліковану, електричну енергію по особовому рахунку відповідача становить 15 066,93 грн. Дані розрахунки були детально вивченні колегією суддів та визнані обґрунтованими. З урахуванням наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 15 066,93 грн. - основного боргу за спожиту електричну енергію.

Посилання апелянта про те, що договір про електропостачання між сторонами не укладено, колегія суддів оцінює критично, оскільки відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сам по собі, не може слугувати підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати таких послуг, у разі якщо він ними користується.

Критично ставитися колегія суддів і до посилань апелянта щодо того, що Методика визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією від 04.07.2006 року, за якою позивач здійснював розрахунок, втратила чинність, оскільки дана методика була чина як на час виявлення порушення, так і на час здійснення позивачем розрахунку та звернення до суду з даним позовом. За таких умов така позиція відповідача не може бути прийнята апеляційним судом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що зазначені в апеляційній скарзі доводи апелянта не доводять незаконність оскаржуваного рішення суду. Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи відповідно до наявних у ній на час розгляду матеріалів та представлених сторонами доказів, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, рішення є законним та обґрунтованим, правові підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів крім випадків, передбачених ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько