Справа № 274/5586/20 Провадження № 2/0274/1709/20
РІШЕННЯ

Іменем України

17.12.2020 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Соломянюк Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області, Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації Житомирької області про визначення місця проживання дитини -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради, Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації, в якому просить визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з позивачем - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19.08.1995 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, сімейні відносини між сторонами поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до остаточного їх припинення. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2012 шлюб між ними було розірвано. Діти проживали з відповідачем.

На даний час син ОСОБА_4 є повнолітнім та проживає окремо. Син же ОСОБА_3 з січня 2020 року проживає разом з позивачем та перебуває на повному його утриманні.

Позивач зазначає, що отримує дохід, яким може у повному обсязі створити усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, має можливість турбуватися про дитину та виховувати її в атмосфері любові, забезпечити фізичний та духовний розвиток.

Зазначає, що з 20.12.2012 перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого має сина - ОСОБА_5 , 2013 року народження. Зі своєю сім`єю проживає у квартирі, де створені всі умови для виховання та утримання дітей. Крім того, позивач отримує пенсію, розмір якої становить 11510,88 грн щомісячно.

Таким чином, на думку позивача, місце проживання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням його інтересів, необхідно встановити за місцем проживанням батька.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.09.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 15.10.2020.

Підготовче судове засідання неодноразово відкладалося за клопотанням позивача та його представника.

Ухвалою суду від 24.11.2020 підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті на 17.12.2020.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. 16.12.2020 на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі; проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, в письмових заявах справу просили слухати у відсутність їх представників.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 19.08.1995 відділом РАЦС Бердичівського МРУЮ Житомирської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від шлюбу у позивача та відповідача народилось двоє дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 від 11.10.1996 та серії НОМЕР_2 від 17.06.2004 (а.с.7,8).

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 12.09.2012 шлюб між сторонами розірвано (а.с.11,12).

Аліменти на дітей стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.03.2012 (а.с.13,14).

Встановлено, що син ОСОБА_4 є повнолітнім та проживає окремо. Син ОСОБА_3 проживає з позивачем, про що свідчить довідка МКВЖРЕП №7 від 03.08.2020 №1616 (а.с.15).

Так, у частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 2 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У відповідності до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

У відповідності до ч.ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 12 жовтня 2020 року №02-16/1588 (далі- Висновок) вирішено визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 .

У Висновку вказано, що ОСОБА_1 разом з дружиною та сином ОСОБА_5 зареєстровані та проживають у АДРЕСА_1 . Разом з ним без реєстрації проживає син ОСОБА_3 . Відповідно до довідки про доходи пенсіонера від 24.06.2020 №1053, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 11510,88 грн щомісячно. За місцем проживання характеризується позитивно. ОСОБА_2 зареєстрована разом з сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , однак, відповідно до акту обстеження умов проживання від 17.07.2020 останні за вказаною адресою не проживають.

Також на засіданні комісії в присутності батька ОСОБА_3 підтвердив своє бажання проживати з батьком.

На думку суду, вищевказане свідчить про відповідність якнайкращим інтересам дитини визначення місця проживання із батьком, що забезпечуватиме ознаки стабільності та передбачуваності, виявлятиме стійке середовище гармонійного розвитку.

За таких обставин, а також враховуючи визнання відповідачем позову, бажання дитини проживати разом з батьком, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 161 СК України, ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: 13352, с.Великі Низгірці, Бердичівський район, Житомирська область, треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради, Служба у справах дітей Бердичівської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місцем проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Б.Большакова