КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 761/9073/20
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко Марії Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання нотаріальних дій та заповіту недійсними,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 20 травня 2020 року,

встановив:

у березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними дії відповідача з посвідчення заповіту та визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просила вжити заходи забезпечення доказів шляхом витребування у відповідача оригіналу спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також витяг з реєстру нотаріальних дій про спосіб встановлення особи громадянки ОСОБА_3 , посилаючись на те, що вказані докази захищаються нотаріальною таємницею.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Голяченко М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Голяченко М.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведена необхідність вжиття заходів забезпечення доказів. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

У своїй апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що судом першої інстанції не була врахована необхідність з`ясування на кого, коли та де було посвідчено відповідачем оспорюваний заповіт, що неможливо без огляду спадкової справи. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України основою цивільного процесу є принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом.

Оскільки отримання позитивного судового рішення залежить від обсягу наданих належних, достовірних та допустимих доказів законодавець з метою сприяння сторонам в поданні відповідного доказу передбачив механізм доказування сторонами своїх вимог або заперечень за допомогою певних процесуальних дій.

Так, цивільним процесуальним законодавством передбачено механізм витребування доказів як способу забезпечення доказів (ст. 116 ЦПК України) та витребування доказів (ст. 84 ЦПК України).

Незважаючи на те, що законодавець в ЦПК відмежував ці поняття та закріпив різними статтями, позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 помилково ототожнюють витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим, та витребування доказів як сприяння суду сторонам в поданні відповідного доказу, який неможливо отримати самостійно.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Частиною 1 ст. 116 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Аналізуючи у системному зв`язку положення ч. 1 ст. 84 та ч. 1 ст.116 ЦПК України можливо чітко визначити, що метою заяви про забезпечення доказів є допомога особам, котрі беруть участь у справі, одержати для подання до суду докази, отримання яких у майбутньому може стати неможливим або ускладненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. При цьому такі докази мають існувати на момент подання заяви про забезпечення доказів і особа, яка подає відповідну заяву, повинна вказати на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений, або його стане складніше подати.

За приписами ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів обов`язково зазначається: докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів; спосіб, у який заявник просить суд забезпечити докази, у разі необхідності - особу, у якої знаходяться докази.

З виділених матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із заявою про витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, посилаючись на те, що витребувані документи захищаються нотаріальною таємницею та можуть бути витребувані виключно судом.

Разом з тим, механізм сприяння сторонам, у яких виникають складнощі в отриманні доказів, і які вони не можуть одержати самостійно, передбачено ст. 84 ЦПК України.

Доводів про те, у зв`язку з чим є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим, заява про забезпечення доказів та апеляційна скарга позивача не містить.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні заяви про забезпечення доказів.

Поряд з цим, позивач не позбавлена права звернутись до суду з клопотанням про витребування доказів в порядку 1 ст. 84 ЦПК України у випадку неможливості самостійного їх отримання.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді