Номер провадження: 22-ц/813/5599/20
Номер справи місцевого суду: 522/1158/20
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури №3 Прокуратури Одеської області, Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області (Управління інформаційно-аналітичної підтримки), за участі третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність та стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до Одеської місцевої прокуратури №3 Прокуратури Одеської області, Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області (Управління інформаційно-аналітичної підтримки), за участі третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури №3 Прокуратури Одеської області, Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області (Управління інформаційно-аналітичної підтримки), за участі третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в частині позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просять суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року на підставі порушення правил предметної юрисдикції та направити справу до Приморського районного суду м.Одеси для розгляду в порядку кримінального судочинства у відповідності до Кримінально процесуального Кодексу України.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 17.12.2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17.12.2020 року надійшло клопотання, у якому апелянти просять розглянути апеляційну скаргу без їх участі, апеляційні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.12.2020 року, є дата складення повного судового рішення 24.12.2020 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкриті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність, районний суд виходив з того, що наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Так, порядок пред`явлення позову регламентований статтею 184 ЦПК України.

При цьому, підстави для відмови у відкритті провадження у справі визначені статтею 186 ЦПК України.

Згідно із п.п.1, 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:

1) заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства;

2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Судовим розглядом справи встановлено, що позивачі звернулися до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Одеської місцевої прокуратури №3 Прокуратури Одеської області, Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області (Управління інформаційно-аналітичної підтримки), за участі третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, у якій просили суд:

1) визнати бездіяльність Одеської місцевої прокуратури №3 в частині не визначення прокурора, який здійснює повноваження прокурора у кримінальній справі №27 (1-790/06) від 09.11.2005 року протиправною та зобов`язати Одеську місцеву прокуратуру №3 визначити прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальній справі №27 (1-790/06) від 09.11.2005 року для забезпечення положень ст.ст.21,283 Кримінального процесуального кодексу України.

2) визнати бездіяльність Приморського ВП ГУНП в Одеській області в частині не визначення слідчого по справі №27 (1-790/06) від 09.11.2005 року протиправною та зобов`язати Приморський ВП ГУНП в Одеській області призначити слідчого по кримінальній справі №27 (1-790/06) від 09.11.2005 року для забезпечення положень ст.ст.21 Кримінального процесуального кодексу України.

3) визнати інформацію «…Відомості про результати судового розгляду кримінальної справи до МВС не надходили» (справи №27 (1-790/06) від 09.11.2005 року) недостовірною і зобов`язати Департамент інформатизації МВС України визнати нелегітимними довідки Департаменту інформатизації МВС України №1815 6451 6903 6000 0274 від 05.06.2018 року, №1813 8425 8505 4091 7206 від 04.06.2018 року, №1923 9550 1008 1043 5149 від 17.09.2019 року, №1923 9555 8606 4077 5969 від 17.09.2019 року у зв`язку з внесенням в них недостовірної інформації.

4) Визнати інформації про підозри, вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05.11.2005 року такою, що втратила актуальність у зв`язку з прийняттям рішення Приморського районного суду м. Одеси 18.01.2007 року і зобов`язати ГУ НП в Одеській області видалити інформацію про підозри, вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.11.2005 року з персонально-довідкового обліку єдиного інформаційної системи МВС України.

5) Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_3 цивільними позивачами в кримінальній справі.

6) Стягнути з державного бюджету на користь позивачів компенсацію моральної шкоди у розмірі 65 000 грн. на кожного позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи у відкритті провадження у справі в частині позовних вимог позначені пунктом 1,2 щодо визнання бездіяльності Одеської місцевої прокуратури №3 та Приморського ВП ГУНП в Одеській області протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, місцевий суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України дійшов висновку, що такі в вимоги підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства, про що вказано Великою палатою Верховного суду у постанові від 28.08.2019 року.

Так, у вищевказаній постанові від 28.08.2019 року у справі №1540/5031/18 Велика Палата Верховного суду відзначила, що у вересні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до місцевої прокуратури, Приморського ВП ГУНП в Одеській області, ДІ МВС, третя особа Управління ДКСУ, в якому просили:

- визнати протиправною бездіяльність місцевої прокуратури в частині невизначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні від 9 листопада 2005 року № 27 (1-790/06), та зобов`язати місцеву прокуратуру визначити прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора в указаному кримінальному провадженні для забезпечення положень статей 21, 283 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК);

- визнати протиправною бездіяльність Приморського ВП ГУНП в Одеській області в частині не визначення слідчого у справі № 27 (1-790/06) та зобов`язати Приморський ВП ГУНП в Одеській області призначити слідчого у кримінальному провадженні від 9 листопада 2005 року № 27 (1-790/06) для забезпечення положень статті 21 КПК;

- зобов`язати ДІ МВС визнати нелегітимними довідки від 4 червня 2018 року № 1813, 8425, 8505, 4091, 7206 та від 5 червня 2018 року № 1815, 6451, 6903, 6000, 0274 через наявність в них недостовірної інформації;

- стягнути з Державного бюджету України на користь позивачів по 65 000 грн компенсації моральної шкоди.

Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 18 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 6 березня 2019 року, в частині позовних вимог до місцевої прокуратури про визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у кримінальному провадженні від 9 листопада 2005 року № 27 (1-790/06), зобов`язання визначити прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора в указаному кримінальному провадженні для забезпечення положень статей 21, 283 КПК, в частині позовних вимог до Приморського ВП ГУНП в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо не визначення слідчого у справі від 9 листопада 2005 року № 27 (1-790/06), зобов`язання призначити слідчого у цьому кримінальному провадженні для забезпечення положень статті 21 КПК та в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди закрив провадження у справі, оскільки такий спір має розглядатися у порядку кримінального судочинства.

Судом також встановлено, що цією ж постановою Верховного суду від 28.08.2019 року Велика Палата змінила ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.03.2019 року, в частині встановлення предметної юрисдикції виклала мотивувальні частини в редакції постанови.

Відтак, Велика Палата Верховного суду дійшла висновків, що суди, першої та апеляційної інстанцій, ураховуючи суть спірних правовідносин та їх суб`єктний склад, правильно застосували норми матеріального й процесуального права та обґрунтовано дійшли висновку про непоширення юрисдикції адміністративного суду на позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. А позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання бездіяльності відповідачів протиправною, зобов`язання їх вчинити певні дії не пов`язані з вирішенням публічно-правового спору, то їх позов про відшкодування шкоди, в разі завдання її внаслідок незаконних дій, зокрема, органу досудового розслідування чи прокуратури, може бути подано в порядку цивільного судочинства на підставі статті 1173 та частини шостої статті 1176 Цивільного кодексу України.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду, що позовні вимоги позивачів позначені пунктом 1,2 щодо визнання бездіяльності Одеської місцевої прокуратури №3 та Приморського ВП ГУНП в Одеській області протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства, про що вказано Великою палатою Верховного суду у постанові від 28.08.2019 року.

Крім того, обґрунтованим також є і висновок місцевого суду щодо відмови у відкритті провадження в частині позовних вимог позивачів про нелегітимность довідок, оскільки як встановлено матеріалами справи в рамках вищевказаної адміністративної справи №1540/5031/18 Одеським окружним адміністративним судом 09.12.2019 року було ухвалено рішення за результатами розгляду вимоги про зобов`язання Департаменту інформатизації МВС України визнати нелегітимними довідки Департаменту інформатизації МВС України №1815 6451 6903 6000 0274 від 05.06.2018 року, №1813 8425 8505 4091 7206 від 04.06.2018 року, №1923 9550 1008 1043 5149 від 17.09.2019 року, №1923 9555 8606 4077 5969 від 17.09.2019 року у зв`язку з внесенням в них недостовірної інформації, яким відмовлено у задоволенні позову, тобто така вимога вже була розглянута Одеським окружними адміністративним судом, а тому місцевий суд у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст. 186 ЦПК України правомірно відмовив у відкритті провадження за цією ж позовною вимогою позивачів, позначеною пунктом 3 у позовній заяві.

Висновок суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження в частині позовної вимог, позначеної пунктом 4 у позовній заяві, зокрема вимога про визнання інформації про підозри, вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_3 05.11.2005 року такою, що втратила актуальність у зв`язку з прийняттям рішення Приморського районного суду м. Одеси 18.01.2007 року і зобов`язання ГУ НП в Одеській області видалити інформацію про підозри, вручені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 05.11.2005 року з персонально-довідкового обліку єдиного інформаційної системи МВС України, також є правильним, оскільки як вірно встановлено судом, вимоги про визнання інформації такою, що втратила актуальність та зобов`язання видалити інформацію є такими, що виникають з публічно-управлінських повноважень органу, який вносить таку інформацію, а тому така вимога має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, так само як Одеським окружними адміністративним судом було розглянуто вимогу про визначення довідок нелегітимними.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив характер правовідносин між сторонами та прийшов до вірних висновків про відмову у відкриті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки у доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самі зазначають, що позовна заява ними була подана до суду саме для розгляду в порядку кримінального судочинства, тому вищенаведене не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року про відмову у відкритті провадження в частині позовних вимог по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської місцевої прокуратури №3 Прокуратури Одеської області, Приморського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Департаменту інформаційних технологій Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної поліції в Одеській області (Управління інформаційно-аналітичної підтримки), за участі третьої особи: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчиняти певні дії, визнання нелегітимною довідки, визнання інформації такою, що втратила актуальність та стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 24.12.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда