Справа № 513/853/20
Провадження № 2/513/454/20
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року Саратський районний суд Одеської області у складі: судді Бучацької А.І., за участю: секретаря судового засідання Златіної О.І., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Пашкової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго" про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

25 вересня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ № 221-К (розпорядження) "Про припинення трудового договору (контракту)" від 27.08.2020; поновити його на роботі за посадою еколог відділу охорони праці та екологічної безпеки в Товаристві з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго"; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 28 червня 2020 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову становить орієнтовно 17000 грн.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 27.08.2020 року наказом (розпорядженням) Товариства з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго" "Про припинення трудового договору контракту" його звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП з посади еколога відділу охорони праці та екологічної безпеки ТОВ "М.В. Карго".

Позивач зазначає, що наміру звільнятися у нього не було, а заява про звільнення на підставі п.1 ст.36 КЗпП була ним написана під психологічним тиском, та не є вільним волевиявленням, оскільки його змусили написати цю заяву, так як створили умови, що унеможливлюють нормальне виконання посадових обов`язків та реалізацію посадових прав. Між ним та заступником директора з охорони праці ТОВ "М.В. Карго" ОСОБА_2 , склалися неприязні відносини, оскільки позивачем не виконувались незаконні розпорядження вищезазначеної посадової особи. В результаті отримання доповідної позивача було створено комісію для проведення відповідного розслідування, однак із результатами проведеного розслідування він не ознайомлений. Позивача перемістили із кабінету охорони праці та екологічної безпеки у не призначене для праці приміщення "Переговорна".

Розпорядження відповідача щодо безпосереднього запровадження адаптивного карантину та перехід на скорочений робочий тиждень заступник директора з охорони праці - ОСОБА_2 їх не виконує і примушує всіх працівників підпорядкованого відділу працювати у звичайному режимі, що значно погіршило стан здоров`я позивача, та позивач був непрацездатним із 10.08.2020 по 26.08.2020 року.

Крім того, поряд із постійним тиском і примушуванням від ОСОБА_2 на позивача накладено два дисциплінарні стягнення у виді доган (накази ТОВ "М.В. Карго" "Про оголошення догани ОСОБА_1 " від 10.07.2020 № 95-К/Тн, від 28.07.2020 № 113-К/Тн) без достатніх на те правових підстав, метою яких стало залякування та примушування позивача до звільнення.

Позивач вважає, що його було примушено написати заяву про звільнення, однак вільного волевиявлення щодо звільнення за угодою сторін у нього не було, оскільки створені умови відповідачем є психологічним тиском, матеріальним обмеженням, погіршенням умов праці.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго" Пашкова О.В. в судовому засіданні позов не визнала просила відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві. Зокрема послалась, на те, що з 27.08.2020 року між позивачем та відповідачем у письмовій формі було укладено Угоду про припинення трудових відносин/розірвання трудового договору, згідно до якої Позивач та Відповідач дійшли до взаємної згоди про припинення відносин (розірвання трудового договору та всіх додатків до нього) із визначеною датою припинення трудових відносин та останнього дня роботи Позивача 27 серпня 2020 року. Пунктом 3 Угоди зазначено, що розірвання трудового договору відбувається на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП (угода сторін). Позивачем 27 серпня 2020 року було подано до Товариства написану ним власноруч заяву із проханням звільнити його за угодою сторін, ним власноруч було визначено датою звільнення 27 серпня 2020 р. Тобто, написавши таку заяву про звільнення і самостійно повторно зазначивши дату звільнення у заяві, позивач ще раз підтвердив своє вільне волевиявлення.

Сторонами в Угоді було досягнуто згоди й щодо додаткових умов розірвання трудового договору, а саме: позивач, у відповідності до п. 5 зобов`язався передати відповідачу всі службові справи, документи, обладнання та інші матеріальні цінності які були видані Позивачу в належному стані; відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 2 (двох) місячних окладів, що становить суму 37270,00 гривень в останній робочий день (27.08.2020) згідно п. 8 Угоди.

На виконання взятих на себе зобов`язань за Угодою, відповідачем було видно Наказ № 221-К (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) 27 серпня 2020 року із позивачем (із зазначенням причини звільнення п. 1 ст. 36 КЗпП України - за угодою сторін) на умовах вихідної допомоги у розмірі двох окладів, із яким Позивача було ознайомлено під підпис 27 серпня 2020 р., позивачем не було надано жодних зауважень щодо такого наказу.

27 серпня 2020 року, відповідачем було проведено повний розрахунок із позивачем за відпрацьований ним період та сплачено грошові кошти у повному обсязі.

Окрім того, сторонами було досягнуто усної домовленості про залишення позивачу додатково до вихідної допомоги переданих йому раніше матеріальних цінностей (ноут-бук та телефон), про що ОСОБА_3 було повідомлено начальника ІТ відділу О.О. Резниченко із проханням видалити конфіденційну інформацію з пристроїв, про що свідчать внутрішнє електроне листування. Позивачем було прийнято телефон в день звільнення. У зв`язку із тим, що на момент звільнення позивача ноут-бук знаходився у нього вдома, останній за посередництвом водія передавав пристрої для очищення інформації та після очищення інформації отримав ноут-бук від ОСОБА_4 ..

Вважають, що позивач підтвердив свій намір на припинення трудових відносин з відповідачем за угодою сторін та визнав факт належного та в повному обсязі виконання умов угоди про припинення трудових відносин. Позивачем власноруч було написано заяву про звільнення на підставі попередньо укладеної сторонами Угоди. Досягнення всіх суттєвих умов в такій Угоді та виконання її сторонами свідчать про наявність вільного волевиявлення сторін та наміру саме на розірвання трудових відносин на момент написання такої заяви і видання Наказу про звільнення за угодою сторін. Саме Угода сторін про розірвання трудового договору є єдиною підставою звільнення позивача (а.с. 29-35).

Вислухавши позивача та представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши та оцінивши письмові докази, суд приходить до таких висновків.

Як видно з трудової книжки позивача, з 01 серпня 2018 року він був прийнятий на роботу до ТОВ "М.В. Карго" на посаду еколога (а.с. 9).

27 серпня 2020 року між відповідачем ТОВ «М.В. Карго» та позивачем ОСОБА_1 у письмовій формі у якості окремого документа було укладено Угоду про припинення трудових відносин/розірвання трудового договору (а.с.38-40). Згідно зазначеної угоди сторони дійшли до взаємної згоди про припинення відносин, а саме розірвання трудового договору на підставі ст. 36 КЗпП із визначеною датою припинення трудових відносин та останнього дня роботи позивача 27 серпня 2020 року. Сторони дійшли згоди щодо визначення підстави припинення/розірвання трудового договору, а саме: пунктом 3 Угоди зазначено, що розірвання трудового договору відбувається на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП (угода сторін). Сторони дійшли згоди щодо всіх основних істотних умов угоди про розірвання договору.

Крім того, сторонами в Угоді було досягнуто згоди й щодо додаткових умов розірвання трудового договору, а саме: позивач, у відповідності до п. 5 зобов`язався передати відповідачу всі службові справи, документи, обладнання та інші матеріальні цінності які були видані позивачу в належному стані; відповідач, в свою чергу, зобов`язався сплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі 2 (двох) місячних окладів, що становить суму у розмірі 37270,00 гривень в останній робочий день (27.08.2020) згідно п. 8 Угоди.

Пунктом 10 Угоди зазначено, що працівник підтверджує відсутність жодних матеріальних, фінансових та будь-яких інших претензій до роботодавця у зв`язку з припиненням трудових відносин та/або інших претензій, пов`язаних із виконанням ним своїх обов`язків під час трудових відносин .

27 серпня 2020 року ОСОБА_1 подав на ім`я директора ТОВ "М.В. Карго" Молотова О.Г. заяву такого змісту: "Прошу Вас звільнити мене за угодою сторін 27 серпня 2020 року". Із змісту заяви про звільнення від 27.08.2020 р. вбачається, що вона узгоджена з керівником підрозділу ОСОБА_2 , начальником відділу персоналу Діденко Н.А., та на її підставі видано наказ № 221 від 27.08.2020 року (а.с. 41).

Наказом № 221-к (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 27 серпня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено з посади еколога відділу охорони праці та екологічної безпеки Товариства з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго" за п.1 ст. 36 КЗпП України ( за угодою сторін). Підстава звільнення: заява ОСОБА_1 . З даним наказом позивач ознайомлений того ж дня, що підтверджено його особистим підписом (а.с.42).

Відповідно до розрахункового листа за серпень 2020 року ТОВ "М.В. Карго" працівнику ОСОБА_1 нараховано 64946,35 гривень, з яких: виплата по окладу 5590,50 гривень, компенсація відпустки 10861,60 гривень, лікарняний 7923,00 гривень, лікарняний за рахунок роботодавця 3301,25 гривень, компенсація при звільненні (вихідна допомога) 37270 гривень. До виплати 52281,811 гривня, з яких: виплата авансу 124 від 17.08.2020 року - 3750,29 гривень; виплата зарплати 132 від 27.08.2020 року 42153,51 гривня, виплата в міжрозрахунковий період 158 від 23.09.2020 6378,01 гривня (а.с. 43-44).

З відомості № 132 від 27.08.2020 року, платіжного доручення № А5998 від 27 серпня 2020 року та відомості нарахування коштів № 132 вбачається, що 27.08.2020 року на рахунок позивача було перераховано 42153,51 гривні, призначення платежу остаточний розрахунок при звільненні за серпень 2020 ТОВ "М.В. Карго" згідно відомості № 132 (а.с.47, 53, 54).

Згідно обхідного листа еколога ОСОБА_1 при звільненні 27.08.2020 року вбачається, що від ОСОБА_1 до відділу ІТ не було повернуто: мобільний телефон Xiaomi 4х4/64 та ноутбук HP ProBook 250 G6 (а.с. 55).

Наказом ТОВ "М.В. Карго" від 28 серпня 2020 року № 59 "Про облік неповернених товарно-матеріальних цінностей" визначено, що у зв`язку з неповерненням товарно-матеріальних цінностей при звільненні ОСОБА_1 , в бухгалтерському обліку підприємства обліковувати як безоплатно передані ОСОБА_1 наступні матеріальні цінності: ноутбук HP 250 G6 (3QM15ES) Dark Ash (інвентарний номер 00921), смартфон Xiaomi Redmi 5 3/32 GB Black (інвентарний номер 01025). Датою передачі вважати 27.08.2020 року (а.с.58).

За положеннями частин 1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 5 ст.43 Конституції України та ст.5-1 КЗпП України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

Пунктом 1 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до частин 1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 № 9 розяснено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

У постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6 - 1269цс 16,

зазначено, що при розгляді позовних вимог щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника про припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Таким чином, з огляду на зміст вказаних вище норм закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України вбачається, що для припинення трудового договору на підставі пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України сторонам необхідно досягти спільної згоди щодо підстав та умов розірвання трудового договору.

Під час розгляду справи, позивач не заперечував, що підписав Угоду про припинення трудових відносин 27.08.2020 року; власноруч написав заяву про звільнення за угодою сторін 27.08.2020 року; у цей же день ознайомився з наказом про звільнення та отримав трудову книжку, вихідну допомогу в розмірі 2 посадових окладів та розрахункові виплати при звільненні. Не заперечував, що в день отримання трудової книжки та наказу про звільнення не звертався до відповідача із заявою про анулювання Угоди щодо припинення трудового договору згідно з п.1 ст. 36 КЗпП України та не подавав заяв щодо відкликання заяви про звільнення. Крім того підтвердив, що при звільненні йому були залишені матеріальні цінності у виді телефону та ноутбуку.

Матеріали справи не містять доказів про те, що Угода про припинення трудового договору та заява про звільнення були складені та підписані позивачем внаслідок примусу. Також, відсутні докази, які б вказували про наміри позивача продовжити трудові відносини або про бажання розірвати їх у інший спосіб, передбачений чинним законодавством.

За викладених вище обставин, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 був звільнений на підставі угоди, яку добровільно підписав та подавши відповідну заяву.

В даному випадку заява позивача про звільнення за угодою сторін від 27.08.2020 р., угода про припинення трудових відносин /розірвання трудового договору від 27.08.2020 року та виданий ТОВ "М.В. Карго" наказ № 221-К (розпорядження) від 27.08.2020 р. є належними та допустимими доказами, що підтверджують факт досягнення між позивачем та відповідачем згоди щодо припинення трудового договору за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України.

За таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 2-15, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 273,354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю "М.В. Карго", вул. Олексія Ставніцера, 60, с.Визирка Лиманського району Одеської області, 67543, , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 28 грудня 2020 року.

Суддя А. І. Бучацька