Провадження № 2/161/4157/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмете спору ОСОБА_2 про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що в серпні 2020 року дізнався про наявність обтяжень на своє нерухоме майно у зв`язку з примусовим виконанням виконавчого листа № 752/22013/14-ц виданого 29.03.2016 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61787.47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1313783.94 грн. та пені в розмірі 166186.89 грн.

Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19.04.2016 у виконавчому провадженні № 50866454 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику у межах суми стягнення 1479970.83 грн., на підставі зазначеної постанови зареєстровано обтяження № 14246107.

30.06.2017 головним державним виконавцем в рамка вищевказаного виконавчого провадження винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійсненні виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). У пункті 2 даної постанови зазначено, що повторно виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання в строк до 30.06.2020.

Зазначає, що Постановою Верховного Суду від 07.02.2018 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/22013/14-ц від 02.10.2015 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23.02.2016 скасовано в частині та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.01.2020 провадження у справі № 752/22013/14-ц закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Вважає, що з огляду на зазначене, виконавчий документ втратив свою чинність, а відтак й арешт повинен бути знятим, у зв`язку з неможливістю виконавчої служби зняти такий арешт, просить суд зняти арешт на заборону відчуження з його майна, накладений постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Цимбалюк М.Ю. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.04.2016 у виконавчому провадженні № 50866454, відкритого на підставі виконавчого листа № 752/22013/14-ц виданого 29.03.2016 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61787.47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1313783.94 грн. та пені в розмірі 166186.89 грн.

Ухвалою суду від 09.11.2020 позовна заява залишена без руху.

Позивачем вказані в ухвалі недоліки усунуто, 23.11.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Представник позивача подав суду заяву якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін по наявним матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

02.10.2015 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/22013/14-ц ухвалено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61787.47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1313783.94 грн. та пені в розмірі 166186.89 грн.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23.02.2016 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

29.03.2016 видано виконавчий лист № 752/22013/14-ц щодо стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61787.47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1313783.94 грн. та пені в розмірі 166186.89 грн.

Постановою від 19.04.2016 відкрито виконавче провадження № 50866454 в рамках якого прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка слугувала підставою для внесення обтяження за № 14246107.

30.06.2017 постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий лист повернуто.

Постановою Верховного Суду від 07.02.2018 рішення Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/22013/14-ц від 02.10.2015 та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 23.02.2016 скасовано в частині та направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

25.09.2019 між ПАТ «ВТБ Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Арбо фінанс» укладено договір № 61-РБ про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до якого за результатами відкритих торгів право вимоги за кредитним договором № 100.3.2-01/0024 від 22.04.2008 укладений між ОСОБА_3 та АТ «ВТБ Банк», належить ТОВ «Фінансова компанія «Арбо фінанс».

02.10.2019 право вимоги за № 100.3.2-01/0024 від 22.04.2008, ТОВ «Фінансова компанія «Арбо фінанс» відступило Клейзор В.І., що підтверджується попереднім договором № 15/08/2019-5ий від 15.08.2019 про відступлення права вимоги за кредитним договором та квитанціями про оплату гарантійного платежу та договором про відступлення права вимоги № 57.

Протокольною ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва, ОСОБА_2 залучено до участі в справ як правонаступника ПАТ «ВТБ Банк».

05.10.2019 позивач ОСОБА_2 подала суду клопотання про відмову від позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києві від 23.01.2020 прийнято відмову від позову та провадження у справі закрито.

Судом встановлено, що 20.10.2020 позивач звертався до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) із заявою про зняття арешту з майна у зв`язку з наведеними вище обставинами. У задоволенні заяви позивачу, 26.10.2020 було відмовлено з посиланням на відсутність підстав для зняття арешту.

Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що за № 14246107 наявне обтяження внесене відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, від 19.04.2016 у виконавчому провадженні № 50866454.

Згідно з вимогами ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно положень ч. ч. 2, 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (в редакції, чинній на момент вчинення дій у виконавчому провадженні), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Також, згідно ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, він можу бути повторно предявлено для виконання в строк до 30.06.2020, а відтак такий строк сплив.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв' язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Враховуючи те, що виконаве провадження, яке було відрито відносно позивача повернуто стягувачу, строк для повторного предявлення до виконання сплив, а рішення суду на підставі якого його видано скасовано в частині, а в подальшому провадження справі закрито, та позивач немає змоги зняти арешт з належного йому майна, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Слід також зазначити, що ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до п. п. 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, згідно ст. 263 ЦПК суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 6 березня 2020р. (справа № 640/23558/19) п. 40 визначено, що справа щодо зняття арешту з майна боржника, який накладено під час здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні щодо виконання судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, також підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року у справі № 815/4232, від 22.04.2019 року у справі № 757/53656/17-а та у постанові Верховного суду від 21.02.2020 року у справі № 643/5597/19.

З огляду на вищевикладене, можна підсумувати, що норми ЗУ «Про виконавче провадження» надають можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до норм ЗУ «Про виконавче провадження».

За наведених обставин, суд вважає доцільним зняти арешт та заборону відчуження із майна позивача ОСОБА_1 , адже такий арешт беззаперечно порушує конституційно захищене право власності позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмете спору ОСОБА_2 про зняття арешту з майна підлягає до задоволення.

На підставі ст. ст. 15, 16, 321, 328, 346, 391, 1218, 1268 ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст. ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмете спору ОСОБА_2 про зняття арешту з майна задовольнити.

Зняти арешт на заборону відчуження з майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Цимбалюк М.Ю. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 19.04.2016 у виконавчому провадженні № 50866454, відкритого на підставі виконавчого листа № 752/22013/14-ц виданого 29.03.2016 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 61787.47 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 1313783.94 грн. та пені в розмірі 166186.89 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.В. Івасюта