Справа № 444/2249/20
Провадження № 2/444/943/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області, третя особа: Жовківська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду із позовом про визнання за ними права власності на нерухоме майно та права на середню земельну частку пай. Свої позовні вимоги обгрунтовують тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 . Після її смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 та середня земельна частка (пай). ОСОБА_3 за життя заповіту не складала. Довідкою Туринківської сільської ради від 28.02.19р. стверджується, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 до дати її смерті і вели спільне господарство. Із свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 29.01.1991р. вбачається що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_3 . Згідно довідки від 28.02.2019 р. № 514 вулицю ОСОБА_4 в с. Туринка змінено на вулицю Л. Українки. Відповідно до довідки від 28.02.2019 року № 512 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Із свідоцтва про народження від 22 березня 1966 року серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_7 . ОСОБА_8 змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 » у зв`язку з одруженням, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.06.1978р. серія НОМЕР_2 . ОСОБА_5 змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » у зв`язку з одруженням, що стверджується свідоцтвом про шлюб від 13.12.2005р. серія НОМЕР_3 . Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах. Позивачі зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки мати такого права належним чином не зареєструвала. Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 159256. З даного сертифікату вбачається, що ОСОБА_8 отримала право на середню земельну частку пай площею 1,30 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Туринківської сільської ради. ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий сертифікат не відповідав встановленому законом зразку, що стверджується листом.

Позивачі в підготовче судове засідання не з"явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять такі задоволити.

Представник відповідача Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти позовних вимог позивачів.

Представник третьої особи Жовківської ДНК в судове засідання не прибув, однак подала заяву, просить справу розглядати у ї відсутності, проти позову не заперечує.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть від 18.04.2007р. серія НОМЕР_4 .

Після її смерті залишилося наступне спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 за життя заповіту не складала, що стверджується довідкою Туринківської сільсьокї ради.

Довідкою Туринківської сільської ради від 28.02.19р. стверджується, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_3 до дати його смерті і вели спільне господарство.

Із свідоцтва на право особистої власності на будівлі від 29.01.1991р. вбачається що житловий будинок АДРЕСА_2 належить на праві власності за колгоспним двором головою якого є ОСОБА_3 .

Згідно довідки від 28.02.2019р. № 514 вулицю ОСОБА_4 в с. Туринка змінено на вулицю Л. Українки.

Відповідно до довідки від 28.02.2019 року № 512 станом на 30.06.1990 року членами колгоспного двору, який знаходиться по АДРЕСА_1 були ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Із свідоцтва про народження від 22 березня 1966 року серія НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_7 .

ОСОБА_8 змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 » у зв`язку з одруженням, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 10.06.1978р. серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_5 змінила своє прізвище на « ОСОБА_10 » у зв`язку з одруженням, що стверджується свідоцтвом про шлюб від 13.12.2005р. серія НОМЕР_3 .

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являються співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члени двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Позивач звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки мати позивачів такого права належним чином не зареєструвала.

Відповідно до п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Після смерті ОСОБА_3 також залишилося спадкове майно, земельний пай, що посвідчено сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 159256.

З даного сертифікату вбачається, що ОСОБА_8 отримала право на середню земельну частку пай площею 1,30 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Земельна ділянка розташована на території Туринківської сільської ради.

ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус в письмовій формі відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки наданий сертифікат не відповідає встановленому законом зразку, що стверджується листом.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.12.1995 р. № 801 не передбачено видачу сертифікату нового зразка на ім`я померлого, що стверджується листом від 22.12.2017р. № 02-36/4361.

Дану позицію підтверджено листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.№ 24-754/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай), порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям не передбачено.

Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну часку пай в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на середню земельну частку (пай) на території Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської облсті розміром 1,3 умовних кадастрових гектарів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст повного рішення складено 22.10.2020 р.

Суддя: Ясиновський Р. Б.