Справа № 204/6538/20
Провадження № 4-с/204/38/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Легостаєвій А.Д.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Твердохліб Н.П., стягувач ОСОБА_5 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року до суду надійшла скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на дії державного виконавця Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Твердохліб Н.П., стягувач ОСОБА_5 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради, в якій просили:

-визнати дії старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі при винесенні 21.08.2020 постанов у виконавчому провадженні №62848166 про виселення і вселення та про стягнення за примусове виселення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та малолітній дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавчого збору по 4723,00 з кожного, про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження по 243,60 з кожного, неправомірними;

- зобов`язати старшого державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі постанови у виконавчому провадженні №62848166 про виселення і вселення, постанови про стягнення за примусове виселення та вселення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та малолітній дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виконавчого збору по 4723,00 з кожного, та про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження по 243,60 з кожного, скасувати.

В обґрунтування поданої скарги, заявники вказали на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про усунення перешкод користування власністю шляхом виселення та вселення в квартиру АДРЕСА_1 було задоволено. Згідно з постановою Дніпровського Апеляційного суду від 30 червня 2020 року, зазначене рішення вступило в закону силу з 30 червня 2020 року. 18 серпня 2020 року, на виконання зазначеного рішення суду, сім`я скаржників у складі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 добровільно виселились з квартири АДРЕСА_1 . В свою чергу, 21 серпня 2020 року старшим державним виконавцем Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Твердохліб Н.П. (далі Чечелівский ВДВС) було винесено постанову, відкрито виконавче провадження №62848081 за виконавчим листом №204/235/19, виданого 16 липня 2020 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та їх малолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , з квартири АДРЕСА_1 . Про те, що Чечелівським ВДВС було відкрито зазначене виконавче провадження скаржникам стало відомо лише 23 вересня 2020 року, коли вони отримали поштову кореспонденцію з документами виконавчого провадження. Як стало відомо з цього повідомлення, державним виконавцем Твердохліб Н.П., 21 серпня 2020 року було винесено постанови у виконавчому провадження № 61848166 про виселення і вселення та про стягнення за примусове виселення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконавчого збору по 4723 грн. з кожного, про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження по 243.60 грн. з кожного. Таким чином, за виконання рішення про виселення з квартири АДРЕСА_1 , зазначений державний виконавець постановив стягнути з членів сім`ї скаржників виконавчий збір та витрати на виконавче провадження грошові кошти на загальну суму - 48935,20 грн. Зазначені дії державного виконавця, з урахуванням добровільного виконання рішення суду є неправомірними, а зазначені постанови про стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження є незаконними та підлягають скасуванню, у зв`язку з чим, скаржники вимушені звернутись до суду із зазначеною скаргою.

Представник заявників, раніше, у судовому засіданні скаргу підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені у скарзі; в подальшому, заявниками була подана заява про розгляд скарги за їх відсутності.

Представник Чечелівського ВДВС у судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмовий відзив, у якому заперечив проти задоволення скарги та повідомив, що виконавчі провадження № 62847764, 62847874, 62847982, 62848081 про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, та виконавчі провадження №62848166, 62848297 про вселення ОСОБА_5 в зазначену квартиру АДРЕСА_2 були закінчені 02.10.2020 року на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішенням. В постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено, що боржником виконано рішення у добровільний строк, у зв`язку з чим виконавчий збір з боржника не стягується.

Стягувач ОСОБА_5 та представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради, у судове засідання не з`явились, надавши на адресу суду письмові заяви про розгляд скарги за їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що вимоги скарги задоволенню не підлягають, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до п.9 ч.3 статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Нездійснення посадовою особою (державним виконавцем) своїх обов`язків, покладених на неї законом, не повинно будь-яким чином призводити до порушення чи обмеження прав суб`єктів права на оскарження її незаконних дій.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок та умови виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі не виконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження».

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частин першої, третьої, четвертої та шостої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із частиною третьою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 08 листопада 2019 року у цивільній справі № 204/235/19 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод користування власністю шляхом виселення та вселення в квартиру АДРЕСА_1 було задоволено. Постановою Дніпровського Апеляційного суду від 30 червня 2020 року, зазначене рішення залишене без змін та вступило в закону силу 30 червня 2020 року.

На виконання вказаного рішення було судом видано декілька виконавчих листів.

Так, судом встановлено, що на виконанні Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходились наступні виконавчі провадження, про виселення окремих боржників:

ОСОБА_1 (боржник) ВП № 62847764 (виконавчий лист 1).

ОСОБА_2 (боржник) ВП № 62847874 (виконавчий лист 2).

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (боржник) ВП №62847982 (виконавчий лист 3).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (боржник) ВП № 62847982 (виконавчий лист 4).

Та виконавчі провадження про вселення ОСОБА_5 : в квартиру АДРЕСА_1 щодо:

ОСОБА_1 (боржник) ВП № 62848166 (виконавчий лист 5).

ОСОБА_2 (боржник) ВП № 62848297 (виконавчий лист 6).

Державним виконавцем 21.08.2020 року у вказаних виконавчих провадженнях винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, якою боржників зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Того ж дня, державним виконавцем були винесені постанови про стягнення виконавчого збору з боржників у розмірі 4723 грн. з кожного (6 постанов) та постанови про визначення для боржників розміру мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 243,60 грн. кожному боржнику.

Зі скарги вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посилаються на те, що рішення суду було добровільно ними виконано до відкриття виконавчих проваджень, шляхом виселення з квартири, що не заперечувалося у відзиві державним виконавцем, а тому державним виконавцем було безпідставно винесено оскаржувані постанови про стягнення з них виконавчого збору та витрат на виконавче провадження в сумарному розмірі 48935,20 грн.

Стягнення виконавчого збору є безумовною дією державного виконавця у межах виконавчого провадження та ефективним засобом стимулювання боржника до намагання виконати рішення суду самостійно до відкриття виконавчого провадження. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі №750/7624/17.

В свою чергу, судом встановлено, що постановами державного виконавця Чечелівського ВДВС Твердохліб Н.І. від 02.10.2020 року відповідні виконавчі провадження про виселення №62847764 (виконавчий лист 1), № 62847874 (виконавчий лист 2), №62847982 (виконавчий лист 3), № 62847982 (виконавчий лист 4) та виконавчі провадження про вселення № 62848166 (виконавчий лист 5), № 62848297 (виконавчий лист 6) - закінчені 02.10.2020 року на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з повним фактичним виконанням рішенням. В постановах про закінчення виконавчого провадження зазначено, що боржником добровільно виконано рішення, у зв`язку з чим виконавчий збір з боржника не стягується.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем, після встановлення обставин виконання рішення суду боржниками у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження, передбачених ч.9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень, в яких окремо зазначено про існування обставин, у зв`язку з якими, боржники звільнені від сплати виконавчого збору.

Що стосується постанов державного виконавця про визначення мінімальних витрат виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2, 3 ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Частиною 4 ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Якщо у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6, 8 частини першої статті 37 Закону, чи закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 6, 7, 9-15 частини першої статті 39 Закону, витрати виконавчого провадження не були стягнуті, державний виконавець виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає види та суми витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією. Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Якщо у разі закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа витрати виконавчого провадження, які здійснювалися приватним виконавцем за рахунок власних коштів, не були стягнуті, приватний виконавець за потреби виносить постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, яка підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом та цією Інструкцією.

Виходячи з системного аналізу зазначених норм, суд приходить до висновку, що визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження та стягнення таких витрат є різними процесуальними діями виконавця які оформлюються окремими постановами. В свою чергу, витрати виконавчого провадження стягуються з боржника саме на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження, а не постанови про визначення їх мінімального розміру, яку виконавець зобов`язаний винести одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Натомість матеріали справи не містять будь-яких постанов саме про стягнення витрат виконавчого провадження зі скаржників, які б мали наслідком обов`язок боржників щодо їх сплати. Також не містить висновків про необхідність сплати таких витрат боржниками і постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Суд приходить до висновку, про обґрунтованість дій державного виконавця про винесення постанов про стягнення виконавчого збору та визначення мінімального розміру витрат виконавчого провадження від 21.08.2020 року, винесення яких, одночасно з постановами про відкриття виконавчого провадження є обов`язком виконавця, крім того, з урахуванням тих обставин, що на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено, а про факт добровільного виконання рішення суду боржниками було повідомлено виконавчу службу лише 26.09.2020 року. В свою чергу, виконавцем під час винесення постанов про закінчення виконавчих проваджень, визначено відсутність обов`язку боржників щодо сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, що вказує на відсутність порушеного права скаржників.

Інших доводів, щодо незаконності спірних постанов державного виконавця матеріали справи не містять та зводяться до викладу обставин справи, цитування норм матеріального та процесуального права та їх суб`єктивного тлумачення, отже, відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Твердохліб Н.П., стягувач ОСОБА_5 , заінтересована особа - Орган опіки та піклування Чечелівської районної у м.Дніпро ради відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар