Справа № 504/2085/15-ц
провадження №2/504/84/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17.12.2020смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Доброва П.В.,

за участю секретаря Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт.Доброслав Лиманського району Одеської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2015 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до Комінтернівського районного суду Одеської області із позовом до ОСОБА_2 про виділ в натурі часток співвласників у житловому будинку та земельної ділянки.

Ухвалою судді ОСОБА_5 від 14.07.2015 року було відкрито провадження у справі.

Ухвалою судді Доброва П.В. від 10.02.2016 року у зв`язку із закінченням 5-річного терміну повноважень судді Барвенко В.К., повторним автоматичним розподілом судової справи, справу прийнято до провадження суддею Добровим П.В.

Ухвалою суду від 20.06.2017 року у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Ухвалою суду від 23.05.2019 року було відновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням до суду висновку комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 11.05.2019 року, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2020 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_1 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, до спільного розгляду із позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ в натурі часток співвласників у житловому будинку та земельної ділянки. Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що позивачка як дружина ОСОБА_2 , приймала участь в будівництві Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 власними коштами і трудовою участю. Будівельні матеріали та роботу будівельників по своїй Ѕ частині вони з чоловіком оплачували із спільного сімейного бюджету, в будівництво вкладали всі свої кошти та заощадження, проводили електрифікацію, водопостачання та водовідведення, будували господарські будівлі. Тому проведення реєстрації права власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 по 1/3 частки позивачка вважає незаконною, такою, що порушує її право власності, просить скасувати запис, та просить визнати Ѕ частину зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року було залишено без розгляду позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про виділ в натурі часток співвласників у житловому будинку та земельної ділянки; закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

17.12.2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

17.12.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Савицька О.М. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача ОСОБА_2

13.11.2020 року до суду надійшов лист відповідача Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області № 1006 від 05.11.2020 року про розгляд справи за відсутності представника РБТІ.

Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_6 , ОСОБА_4 повторно не з`явилися до судового засідання, про дату, час і місце проведення якого повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не надали.

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Частиною 3 та частиною 4 ст.130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Судові виклики направлялись ОСОБА_6 на адресу реєстрації: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_4 на адресу реєстрації: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.2 ст.282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Судом також враховується, що відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі, про що у відповідності до ст.ст.280, 281 ЦПК України, 17.12.2020р. судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.

Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 , виданого Скосарівською сільською радою Миколаївського району Одеської області, ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 22.08.1982 р. (актовий запис № 12). Шлюб до теперішнього часу не розірвано.

У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Згідно ст.61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою (ст.65 СК України).

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2004р. у справі № 2-1219/2004 визнано за ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,08 га по АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 . Рішення вступило в законну силу 05.11.2004 року. Площа будинку та склад його приміщень в рішенні суду не зазначені.

Рішенням виконавчого комітету Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 69 від 20.03.2007р. надано житловому будинку адресу: АДРЕСА_3 .

Рішенням Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 463-У від 18.01.2008р. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передано в спільну сумісну власність присадибну земельну ділянку в АДРЕСА_1 , площею 800 кв.м для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарчих будівель і споруд.

Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 316261, виданим ОСОБА_2 21.03.2009р., ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ОСОБА_3 є співвласниками земельної ділянки площею 0,080 га на території АДРЕСА_3 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комінтернівського РБТІ номер 14601171 від 18.05.2007 року, власниками будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі рішення Комінтернівського районного суду від 05.10.2004р. у справі № 2-1219/2004, являються: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Форма власності приватна, спільна сумісна. Частка по 1/3 у кожного із співвласників.

Згідно ч.1,2,4 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Статтею 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

У відповідності до ч.1,2 ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. 3. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Згідно ч.1,3,4 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. 3.Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.10.2004р. у справі № 2-1219/2004, ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 набули право спільної власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 , збудований коштом померлого ОСОБА_7 . Площа будинку, визнаного після смерті ОСОБА_7 у спільну часткову власність спадкоємців, склад його приміщень, в рішенні суду не зазначені.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно на час реєстрації права власності за відповідачами був врегульований Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5. Пунктом 1.3 зазначеного Тимчасового положення передбачено, що державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Згідно пункту 3.5 Тимчасового положення, реєстрації підлягають виключно заявлені права за умови їх відповідності чинному законодавству України і пред`явленим правовстановлювальним документам. Забороняється тлумачення прав реєстратором або самостійне внесення ним змін до відомостей про заявлені права власності.

Отже, за відсутності даних в правовстановлювальному документі (рішенні суду від 05.10.2004р. у справі № 2-1219/2004) самостійне внесення реєстратором КП «Комінтернівське РБТІ» при реєстрації права власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 форми власності: приватна спільна сумісна та самостійне визначення ним часток співвласників (по 1/3 кожному), було здійснено безпідставно.

Згідно з правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у п.32 Постанови від 16 січня 2019 року по справі № 755/9555/18, під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію, яке вичерпало свою дію, а скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (пункт 5.17 постанови від 4 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).

Тому з вищенаведених підстав належить скасувати запис про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

У відповідності до Висновку експерта комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи, призначеної за матеріалами цивільної справи № 504/2085/15 за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ в натурі часток співвласників у житловому будинку та земельної ділянки від 11.05.2019р. №18-2742-2745, виконаної експертом ОНДІСЕ, в користуванні співвласника ОСОБА_2 знаходиться 45/100 частин домоволодіння, приміщення квартири АДРЕСА_4 з підвалом та прибудованою верандою літ «а», що складається з : підвал:1-І-коридор 7,8 кв.м, 1-ІІ-підвальне приміщення 14,3 кв.м, 1-ІІІ-підвальне приміщення 12,6 кв.м, 1-ІУ-підвальне приміщення 9,9 кв.м, житловий поверх: 1-1-веранда 9,7 кв.м, 1-2-вітальня 14,3 кв.м, 1-3 житлова 9,0 кв.м, 1-4-житлова 25,5 кв.м. Всього 58,5 кв.м., у т.ч. житлової 34,5 кв.м., Літ «Д»-вбиральня.

Висновком експертизи підтверджується, що будинок фактично розділений на дві квартири, кожна з яких має окремий вхід.

З 1986 році подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з його батьком, ОСОБА_7 , власними спільними коштами подружжя брали участь у будівництві житлового будинку за вказаною адресою, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру про придбання будівельних матеріалів № 11 від 12.06.1986р., № 1074 від 26.08.1986р., № 73 від 10.04.1987р., № 161 від 17.08.1987р., № 64 від 11.05.1987р., накладною на відпуск матеріалів № 1380 від 18.08.1987р., нарядом-накладною від 28.07.1988р., накладною № 627 від 13.05.1987р., товарним чеком від 15.2.1988р.

ОСОБА_2 своїми коштами здійснював фінансування будівництва газопроводу низького тиску по АДРЕСА_5 , що підтверджується листом виконавчого комітету Красносільської сільської ради від 25.04.2004р. № 9/ср-21-272 на адресу ВАТ «Одесагаз», протоколом зборів мешканців вулиці Нової с.Красносілка від 06.03.2004р., квитанціями до прибуткового касового ордеру № 47 від 11.11.2003р., № 49 від 25.11.2003р., № 59 від 03.03.2004р., та підключення газопостачання до будинку АДРЕСА_1 (отримував технічні умови № 311 від 10.03.2004р., робочий проект газопостачання будинку).

Також ОСОБА_2 як споживачем укладено договори з надання послуг населення по газопостачанню № 03652 від 05.11.2005р., послуг водопостачання та водовідведення № 7410 від 06.06.2005р.

До теперішнього часу подружжя ОСОБА_8 здійснює витрати на ремонт будинку, що підтверджується чеками № 97061, 97068 від 28.10.2019р.

В позові ОСОБА_1 стверджується, що вона, як дружина, приймала участь в будівництві цього будинку як коштами подружжя, так і трудовою участю. Будівельні матеріали та роботу будівельників по своїй Ѕ частині вони з чоловіком оплачували із спільного сімейного бюджету, в будівництво вкладали всі свої кошти та заощадження, проводили електрифікацію, водопостачання та водовідведення, будували господарські будівлі.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідач ОСОБА_2 позов ОСОБА_1 визнав.

Інші відповідачі вищезазначених стверджень ОСОБА_1 не спростували.

Згідно ч.1 ст.62 Сімейного кодексу України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечується рівні умови здійсненні своїх прав.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За вищенаведеного обґрунтування, позовні вимоги ОСОБА_1 являються доведеними і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 77, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 282, 284, 285, 289 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунального підприємства "Лиманське районне бюро технічної інвентаризації" Лиманської районної ради Одеської області про скасування запису про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити.

Скасувати запис про проведену державну реєстрацію права приватної спільної сумісної власності по 1/3 частки за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , як подружжя, на Ѕ частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 з підвалом та прибудованою верандою літ «а», що складається з : підвал:1-І-коридор 7,8 кв.м, 1-ІІ-підвальне приміщення 14,3 кв.м, 1-ІІІ-підвальне приміщення 12,6 кв.м, 1-ІУ-підвальне приміщення 9,9 кв.м, житловий поверх: 1-1-веранда 9,7 кв.м, 1-2-вітальня 14,3 кв.м, 1-3 житлова 9,0 кв.м, 1-4-житлова 25,5 кв.м. Всього 58,5 кв.м., у т.ч. житлової 34,5 кв.м., Літ «Д»-вбиральня.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлений протягом десяти днів.

Суддя П.В. Добров