печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Вовк С.В.,

за участі секретаря судових засідань Брачун О.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , державний реєстратор Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляка Іван Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Полежаєв Олег Євгенович, про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В :

Позиція сторін у справі

У серпні 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , державний реєстратор Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляка Іван Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Полежаєв Олег Євгенович, в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2206/5 від 26.06.2020 «Про задоволення скарги», якими відповідно скаргу ОСОБА_5 від 21.12.2019 задоволено частково; скасовано рішення від 28.11.2018 №№ 44890982, 44891555, 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501 прийняті державним реєстратором комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО СЕРВІС» Подолякою Іваном Павловичем.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) є єдиним власником Нерухомого майна, що підтверджується свідоцтвами про право власності, які є дійсними та у судовому порядку нечинними не визнавалися.

Нерухоме майно було придбане Позивачем в результаті проведення прилюдних торгів, згідно з Законом України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5 та Закону України «Про іпотеку». Проведенню прилюдних торгів передували наступні обставини.

09.12.2019 року право власності на Квартири №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 (Нерухоме майно) було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Позивачем на підставі свідоцтв про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, у зв`язку з задоволенням забезпеченого іпотекою права вимоги, шляхом набуття права власності на Квартири.

Не погоджуючись із переходом права власності на Нерухоме майна до Позивача, ОСОБА_7 вирішив оскаржити до Міністерства юстиції України рішення від 28.11.2018р. №№ 44890982, 44891555, 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501, прийняті державним реєстратором Подолякою І.П. про реєстрацію права власності на Нерухоме майно за ОСОБА_6 та рішення від 06.12.2019р. №50075878, від 09.12.2019р. №50092327, 50094504, 50095278, 50096453, 50096989, від 10.12.2019р. №№50120068, 50120459, 50120873, 50121182, 50121601, прийняті державним реєстратором Полежаєвим О.Є. про перехід права власності відносно Нерухомого майна до Позивача.

За наслідками розгляду Скарги Комісією складено Висновок, яким рекомендовано задовольнити Скаргу частково. Міністерством юстиції прийнято рішення, оформлене наказом № 2206/5 від 26.06.2020, яким скаргу ОСОБА_5 від 21.12.2019 задоволено частково, скасовано рішення від 28.11.2018 №№ 44890982, 44891555, 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501 прийняті державним реєстратором Подолякою І. П. (про реєстрацію права власності на Нерухоме майно за ОСОБА_6 ).

При цьому, мотивами для відповідного Висновку була лише одна підстава, а саме те, що державним реєстратором Подолякою І.П. належним чином не перевірено дійсність судового рішення, поданого для проведення державної реєстрації права власності щодо Нерухомого майна, оскільки Колегією встановлено, що заочне рішення Керченського міського суду АРК від 10.01.2008р. у справі №2-709/2007 відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Проте, зазначаємо, що такий висновок є абсолютно безпідставним та не міг бути належною підставою для скасування рішень державного реєстратора Подоляки І.А., а відповідний Наказ Відповідача ухвалений із порушенням порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, у зв`язку із чим такий Наказ є протиправним та підлягає скасуванню, з огляду на наступне.

Відсутність в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007, на підставі якого квартири вибули з власності ОСОБА_5 , не може свідчити про його недійсність, а лише підтверджує, що судове рішення не надіслане до реєстру чи не оприлюднене.

Єдиний державний реєстр судових рішень за ідентифікатором пошуку «період ухвалення до 10.01.2008 року» містить лише 1 (одне) судове рішення, винесене Керченськким міським судом АРК, а саме постанову від 19.12.2007 року у адміністративній справі 2-а-416/2007р.

Відомо, що станом на початок 2008 року до в Єдиному державному реєстрі судових рішень рішення суддями вносились рідко, - практика надіслання судами судових рішень до реєстру була непоширеною.

Одночасно, здійснення державним реєстратором реєстрації права власності на вказані квартири за ОСОБА_6 було можливим, оскільки державному реєстратору було надано повний пакет документів для проведення державної реєстрації в якому також містилось і належним чином завірене рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007.

Тобто, обставини набуття ОСОБА_6 права власності на зазначене майно Міністерством юстиції України не досліджені, а висновки комісії є передчасними.

Комісією при розгляді Скарги не встановлено жодних порушень реєстраційного законодавства із боку заявника, який звернувся до державного реєстратора та невідповідності або недійсності поданих ним документів державному реєстратору, що може тягнути за собою скасування Оскаржуваних рішень 1.

В даному ж випадку, Міністерство юстиції України, встановивши, що заявник ОСОБА_6 надав державному реєстратору необхідний для проведення державної реєстрації права власності перелік документів, скасував рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на Нерухоме майно виключно з формальних підстав, здійснивши тим самим непропорційне та не виправдане втручання в право власності, зокрема у право на мирне володіння майном.

Відповідно до ч. 1 та 2 статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення» а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір): 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.

Отже, Міністерство юстиції України не має права здійснювати перегляд рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку: а) коли право набуто на підставі судового рішення; б) коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір.

Скасовані Наказом рішення державного реєстратора Подоляки І. П. про державну реєстрацію прав (Оскаржувані рішення 1) були проведені на підставі рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007.

За таких обставин, у Міністерства юстиції України була відсутня у відповідності до приписів ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» компетенція щодо розгляду скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав відносно спірного майна.

Відтак, Відповідач під час здійснення дій щодо перевірки обґрунтованості Скарги встановивши, що Скарга подана на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав коли таке право набуто на підставі судового рішення, а саме на підставі рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2- 709/2007, повинен був повернути скаргу Скаржнику у відповідності до п. 9 ч. 8 ст. 37 Закону.

У постанові Верховного суду від 22 серпня 2018 р. у справі № 826/10548/17 зазначено, що перед тим, як вивчати обставини, викладені у скарзі, Міністерство юстиції повинно перевірити дотримання всіх передумов. У пункті 7 Порядку 1128 ідеться про те, що в разі, коли встановлено порушення вимог Законів щодо строків подання скарги, вимог щодо її оформлення та/або щодо документів, що долучаються до скарги, суб`єкт розгляду скарги на підставі висновку комісії приймає мотивоване рішення про відмову в розгляді скарги без розгляду її по суті у формі наказу.

Рішення державним реєстратором Подолякою І. А. прийнято 28.12.2018 p., а зі скаргою на дане рішення Скаржник звернувся 24.12.2019р.. тобто після спливу 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо на момент прийняття рішення за результатом розгляду скарги відбулася державна реєстрація цього права за іншою особою, ніж зазначена у рішенні, що оскаржується.

Оскаржуваним Наказом, скасовано рішення державного реєстратора Подоляки І. П. щодо реєстрації за ОСОБА_6 права власності на Нерухоме майно від 28.12.2018р., в той час коли на момент розгляду Скарги право власності відносно Нерухомого майна вже було зареєстровано за Позивачем.

Отже, Відповідач всупереч положенням п. 2 ч. 8 ст. 37 Закону, прийняв рішення про задоволення Скарги за наявності обставин, які є підставою для відмови у задоволенні такої Скарги.

Представник відповідача Міністерства юстиції України подав відзив на позов, в якому зазначив, що оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Подолякою І. П. з порушенням вимог законодавства, яке діяло на момент їх прийняття, а саме статей 10, 24 Закону.

Представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на позов, в якому зазначив, що ОСОБА_5 у період з 1999 року по 2006 рік набув у власність 11 квартир по АДРЕСА_1 . Він безпосередньо зареєстрований і проживає з сім`єю в вищезгаданих квартирах, на підтвердження чого надано посвідку на проживання.

Наприкінці грудня 2019 року, намагаючись передати в іпотеку одну з квартир, йому випадково стало відомо, що вказані квартири зареєстровані за третьою особою - ОСОБА_4 .

Дослідивши обставини справи, з`ясувалося, що 27 грудня 2018 року державним реєстратором Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло- Сервіс» Подолякою Іваном Павловичем зареєстровано право власності на 11 квартир, належних ОСОБА_5 , за ОСОБА_6 на підставі рішення Керченського міського суду АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007.

Таке рішення суду є підробленим документом, про що свідчить лист з Керченського міського суду АРК №51228/2020 від 19.08.2020 року, в якому зазначено, що справи між такими сторонами ( ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ) в суді ніколи не було. Більше того, за №2-709/2007 зареєстровано іншу цивільну справу за позовом ГІК до ОСОБА_8 про визнання права власності.

Так як Судова адміністрація України у відповідь на звернення вказала, що після анексії Криму не отримувала із Керченського міського суду АРК матеріали справ, які були завершені, зокрема справи №2-709/2007, ОСОБА_5 через його знайомства на території РФ вимушений був звертатися безпосередньо в Керченський суд.

Стосовно вищевказаних фактів, а саме шахрайства з метою заволодіння чужим майном, а також стосовно неправомірних дій уповноважених осіб держави тривають два досудових розслідування:

- Слідчим відділом Печерського управління поліції ГУ НП у м. Києві 08.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000083 за ознаками злочину, передбаченого ст.190 КК України (копія витягу з ЄРДР додається). ОСОБА_5 визнано потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;

- Третім відділом Управління з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених працівниками правоохоронних органів та суддями Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001625 від 21.10.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленими службовими особами Міністерства юстиції України, умисно, протиправно, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, шляхом використання службового становища всупереч інтересам служби, незаконно внесли зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно попередніх власників 11 об`єктів нерухомості - квартир АДРЕСА_2 , та в подальшому перереєстрували право власності на вказані квартири в інтересах третіх осіб, чим завдали тяжких наслідків.

Також наявні в матеріалах досудового розслідування рапорти, вимога та документи кримінальної статистики вказують на те, що реєстратор Подоляка І. П. фігурує ще в одній кримінальній справі. На даний час він перебуває в розшуку і перетнув лінію розмежування ООС через КПВВ «Станиця Луганська-2», напрямок виїзд, та не повертався.

Отже, майно ОСОБА_5 без належної правової підстави вибуло з його володіння шляхом вчинення шахрайських дій.

Проте, шахраї на цьому не зупинилися.

ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прекрасно розуміли, що дії реєстратора були неправомірними, адже рішення фіктивне і злочинці не змогли «домовитися» щодо внесення такого підробленого рішення в ЄДРСР, і що воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню судом або Мін`юстом.

Тому виникла потреба «легалізувати» незаконно забране від власника майно.

Також вони не бажали сплачувати всі податки, які супроводжують угоди з нерухомістю.

З цією метою, не без допомоги юристів, які вміло складають рейдерські схеми, 21.02.2019 року між ОСОБА_6 (Позичальник) та ОСОБА_4 (Позикодавець) було укладено фіктивний договір позики на суму 40 631 344,50 грн. (1 500 000.00 дол. США) зі строком виконання - 06.03.2019 року (фактично два тижні), який став предметом розгляду справи №554/2979/19.

Позику, нібито, повернуто не було, у зв`язку з чим ОСОБА_4 звертався до Октябрського районного суду міста Полтави двічі із штучним позовом про стягнення заборгованості.

З другої спроби, Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.03.2019 року у справі №554/2979/19 задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 і стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 40 631 344,50 грн. При цьому, Відповідач позов визнав.

26.07.2019 року відкрито виконавче провадження, в рамках якого відбувалися прилюдні торги 11 квартир, при чому за майже вдвічі завищеною ціною та приховуванням пропозиції на сайті СЕТАМ, що унеможливило її продаж реальним покупцям. В результаті не реалізації квартир ОСОБА_4 скористався своїм нібито правом і залишив за собою зазначене майно; виконавець виніс відповідні постанови про передачу майна боржника стягувачу; нотаріусом на підставі цього видані свідоцтва і зареєстровано право власності на нерухомість за ОСОБА_4 .

Тобто, наявність нібито неповернутого боргу дозволила Позивачеві і Відповідачеві, нахабно використовуючи судову систему, переоформити майно на так би мовити «добросовісного набувача» ОСОБА_4 , повернення нерухомості від якого є більш складним і затратним процесом.

Наразі Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.03.2019 року у справі №554/2979/19 скасовано постановою Полтавського апеляційного суду від 21 липня 2020 року.

Після цього, для того, щоб якось фізично потрапити в квартири, в яких проживають люди, ОСОБА_4 звертається до суду із ще одним фіктивним позовом про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_6 та ІНШИХ ОСІБ.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року у справі №757/849/20-ц позовні вимоги задоволено повністю. При цьому, Відповідач знову повністю визнав позов.

ОСОБА_4 неможливо назвати добросовісним набувачем спірного майна.

Власник визнається добросовісним, якщо, здобуваючи річ, він не знав і не повинний був знати про те, що відчужуватель речі не має права на її відчуження. У випадку, якщо власник речі знав, чи принаймні, повинний був знати, що здобуває річ в особи, що не мала права на її відчуження, він вважається недобросовісним.

Встановлення добросовісності набуття майна покладається на набувача, який має довести, що він набув майно оплатно і що він не знав і не міг знати про те, що воно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити.

Представники відповідачів проти позову заперечували, просили відмовити у їх задоволенні.

Процесуальні дії

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Наказом Міністерства юстиції України від 26.06.2020 № 2206/5 «Про задоволення скарги» скаргу ОСОБА_5 від 21.12.2019 задоволено частково; скасовано рішення від 28.11.2018 №№ 44890982, 44891555, 44892110, 44892694, 44893053, 44893584, 44893883, 44894238, 44894796, 44895183, 44895501 прийняті державним реєстратором комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО СЕРВІС» Подолякою Іваном Павловичем. Підстава: висновок Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 14.05.2020 (далі - Висновок Колегії) за результатами розгляду скарги ОСОБА_5 від 21.12.2019, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.12.2019 за № М-25954.

У Висновку Колегії зазначені, зокрема такі мотиви рішення:

- Державним реєстратором Подолякою І. П. належним чином не перевірено дійсність судового рішення, поданого для проведення державної реєстрації права власності щодо об`єктів нерухомого майна;

- В ході дослідження інформації, Колегією встановлено, що заочне рішення Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 10.01.2008 у справі № 2-709/2007 відсутнє в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

З листа Керченського міського суду АР Крим від 29.07.2020 № 46117 вбачається, що згідно з алфавітними показниками за 2007 рік по цивільним справам згадана справа в Керченському міському суді не зареєстрована.

З листа Керченського міського суду АР Крим від 19.08.2020 № 51228/2020 вбачається, що згідно із перевіркою даних алфавітних книг за 2007 рік цивільна справа по якій сторонами виступають ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у Керченському міському суді зареєстрованою не значиться.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Помилковим є твердження сторони позивача про те, що Колегія Мін`юсту зобов`язана не лише надавати оцінку діям реєстратора, а й досліджувати обставини набуття ОСОБА_6 права власності на майно, а недбале ставлення уповноважених державою осіб до виконання / своїх обов`язків не може мати наслідком порушення прав інших осіб або втручання в такі права.

Згідно з ч.1 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора є предметом розгляду Колегії Міністерства юстиції України.

Відповідно до п.2 розділу III Положення про Колегію з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09 січня 2020 року №71/5, Колегія уповноважена розглядати скарги у сферах державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту, що оскаржуються.

Пунктом 9 Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1128. встановлено, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган вирішує чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах.

Отже, Колегія Мін`юсту наділена повноваженнями вирішувати питання виключно щодо протиправного дій державного реєстратора і у неї відсутні повноваження щодо розгляду по суті наявного між Сторонами спору чи стосовно обставин набуття особою права власності на майно.

Відповідно до ст. 31-1 Закону, реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» від 06.10.2016 року №1666-VIII визначений порядок дій державного реєстратора прав на нерухоме майно при проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень.

Зокрема пп.1 п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів поводяться за зверненням заявника.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданою рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Тобто, вищевказаними нормами Закону визначено обов`язок уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав при проведенні державної реєстрації права власності та інших речових прав на підставі рішення суду, що набуло законної сили, перевіряти дійсність судового рішення шляхом отримання електронної копії такого судового рішення з Єдиного державного реєстру судових рішень, а у випадку відсутності його в реєстрі - надсилати запит до відповідного суду про підтвердження дійсності судового рішення. У свою чергу, роздрукований з Єдиного державного реєстру судових рішень варіант електронної копії судового рішення або відповідь із суду про підтвердження або непідтвердження дійсності судового рішення повинні бути залучені державним реєстратором до матеріалів реєстраційної справи.

Відповідно до Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 року №3262- IV та Постанови КМУ від 25.05.2006 року №740 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» суд вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Таким чином, стаття 31-1 Закону №1952 з урахуванням обов`язкових положень Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 року №3262-ІV та Постанови КМУ від 25.05.2006 року №740 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», направлена на те, щоб зробити неможливим проведення реєстраційних дій на підставі нечинних або неіснуючих судових рішень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 року №594 «Про внесення зміни до пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» також встановлено обов`язок використання державним реєстратором під час вчинення реєстраційної дії відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, що відкриті для загального доступу на офіційному веб-порталі судової влади, щодо наявності в Реєстрі електронної копії такого рішення, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами.

Отже, законодавство зобов`язувало державного реєстратора в будь-якому випадку перевірити Факт наявності заочного рішення Керченського міського суду АР Крим від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007 в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Судом встановлено, що зазначене рішення відсутнє у Єдиному державному реєстрі судових рішень, а згідно із відповідями Керченського міського суду така справа не перебувала у провадженні суду.

Державним реєстратором не було дотримано вимог п.3 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Таке свідчить про порушення державним реєстратором норм чинного законодавства при прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на належне ОСОБА_5 нерухоме майно за ОСОБА_6 , що є підставою для скасування такого рішення та вчинених на підставі такого рішення записів в Єдиному державному реєстрі.

Суд відхиляє посилання позивача на те, що Мін`юст повинен був повернути скаргу ОСОБА_5 на підставі п.9 ч.8 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як право власності ОСОБА_6 набуто на підставі судового рішення.

Відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Міністерство юстиції України розглядає скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі судового рішення, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір).

Описані вище обставини та надані докази вказують на відсутність об`єктивного існування прийнятого Керченським міським судом АРК від 10 січня 2008 року у справі №2-709/2007 за участю ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та на факт його підробки.

Оскільки оспорюваний наказ прийнятий із дотриманням норм закону, то відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , державний реєстратор Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» Подоляка Іван Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Полежаєв Олег Євгенович, про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд міста Києва.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2020 року.

Суддя С. В. Вовк