ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року

м. Черкаси

Справа № 712/10548/19
Провадження № 22-ц/821/1733/20
Категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Василенко Л.І., Нерушак Л.В.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Черкаське хімволокно»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2020 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Мельник І.О., повний текст рішення виготовлено 31 серпня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про поновлення на роботі, відшкодування компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

08 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про поновлення на роботі та відшкодування компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди, посилаючись в обґрунтування заявленого позову на те, що працював у ПрАТ «Черкаське хімволокно» на посаді радника голови правління товариства по технічним питанням з 31 грудня 2010 року.

Наказом № 18-к від 04 липня 2019 року, вказує позивач, його було звільнено з посади радника голови правління з технічних питань ПрАТ «Черкаське хімволокно» згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Підставою для видання вказаного наказу послугував наказ № 10 від 13 березня 2019 року «Про скорочення штату ПрАТ «Черкаське хімволокно», згідно з яким із штатного розпису підприємства було виведено посаду радника голови правління з технічних питань, яку обіймав ОСОБА_1

14 березня 2019 року директор ВП «Черкаська ТЕЦ» ПрАТ «Черкаське хімволокно» Фатьянов М.Ю. повідомив позивача, що керуюча компанія вимагає його звільнення у зв`язку з оптимізацією чисельності штату.

У зв`язку із погіршенням стану здоров`я, зазначає ОСОБА_1 , він з 14 березня 2019 року до 03 липня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, а коли 04 липня 2019 рок вийшов на роботу, голова правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» ОСОБА_2 запропонував йому написати заяву про звільнення за власним бажанням. На прохання з`ясувати причини звільнення позивачу було відмовлено та вручено наказ № 18-к від 04 липня 2019 року про його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 зазначає, що з наказом про скорочення чисельності штату його ніхто не ознайомлював, попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням штату також ніхто не вручав.

Вважаючи свої трудові права порушеними, оскільки процедура звільнення із займаної ним посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату відповідачем була грубо порушена та з метою захисту своїх прав, вказує ОСОБА_1 , він змушений був звертатися до Соснівського райсуду м. Черкаси із даним позовом та просив постановити судове рішення, яким визнати наказ № 18-к від 04 липня 2019 року про його звільнення за п.1 ст. 40 КЗпП України незаконним, поновити його на посаді радника голови правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» з технічних питань, стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 150 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог зі сторони позивача суду надано не було, проте, в свою чергу, із сторони відповідача надано на адресу суду достатні докази, які доводять послідовність та правомірність дій відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 із займаної ним посади за п.1ст.40 КЗпП України із дотриманням встановленої діючим законодавством процедури при вивільненні позивача у зв`язку із скороченням штату.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди є похідними від вимоги про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, тому, за висновками суду першої інстанції, і такі вимоги ОСОБА_1 не підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції необґрунтованим, постановленим при неповному з`ясуванні усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, при недоведеності висновків суду обставинам справи, із порушенням вимог матеріального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при розгляді справи однобічно підійшов до оцінки доказів, наданих сторонами у справі, в тому числі, надавши перевагу доказам, надані відповідачем та повністю проігнорувавши докази, надані позивачем.

Також на думку особи, яка подала апеляційну скаргу, суд першої інстанції не звернув уваги на фальсифікацію документів зі сторони відповідача, а саме наказу № 10 від 13 березня 2019 року «Про скорочення чисельності штату» та попередження позивача про наступне звільнення, оскільки вказані документи не відповідають дійсності і були виготовлені відповідачем значно пізніше тієї дати, яка в них зазначена.

Окрім цього, у своїй апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що у наказі № 18-к від 04 липня 2019 року, яким позивача було звільнено з роботи, відсутні підстави звільнення.

Відзив на апеляційну скаргу

28 жовтня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ПрАТ «Черкаське хімволокно» - Колотило Л.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому адвокат посилається на те, що апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та недоведеною, а викладені в ній доводи є надуманими та не відповідають фактичним обставинам даної справи, у зв`язку з чим за наслідками перегляду рішення в апеляційній інстанції просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2020 року - залишити без змін.

Фактичні обставини справи

Як вбачається із наявних матеріалів справи, а саме копії трудової книжки НОМЕР_1 , виданої на ім`я ОСОБА_1 12.02.1996 року, позивач 01 грудня 2010 року прийнятий згідно наказу № 12-к на посаду радника Голови правління ВАТ «Черкаське хімволокно» з технічних питань. (а.с. 4-5) На підставі протоколу № 18 від 15.04.2011 року згідно рішення загальних зборів акціонерів ВАТ «Черкаське хімволокно» змінено тип товариства: з відкритого на публічне. В подальшому, рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Черкаське хімволокно», оформленим протоколом № 27 від 20.04.2018 року змінено тип акціонерного товариства з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство.

Наказом № 10 від 13 березня 2019 року «Про скорочення штату ПрАТ «Черкаське хімволокно» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ПрАТ «Черкаське хімволокно» із штатного розпису підприємства виведено посаду радника Голови правління з технічних питань. Затверджено з 01 червня 2019 року зміни до штатного розпису підприємства згідно додатку № 1. (а.с. 40)

Відповідно до копії письмового персонального попередження, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників відповідно до наказу № 10 від 13 березня 2019 року, а також поінформовано, що у разі виникнення відповідної за кваліфікацією вакансії, вона буде запропонована позивачеві у відповідності до вимог чинного законодавства. (а.с. 41)

Згідно з Актом від 13 березня 2019 року про відмову поставити підпис на підтвердження отримання попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, було зафіксовано факт оголошення та вручення позивачу о 15 год. 10 хв. 13 березня 2019 року попередження про скорочення на ПрАТ «Черкаське хімволокно» посади радника голови правління з технічних питань та відсутність на підприємстві вакантних посад, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування. ОСОБА_1 розписатися в отриманні попередження відмовився. (а.с. 42)

У період з 14 березня 2019 року по 03 липня 2019 року відповідно до копій листків непрацездатності, позивач перебував на лікуванні. (а.с.8-11)

Відповідно до повідомлення про наявність в штатному розписі ПрАТ «Черкаське хімволокно» вільних посад від 04 липня 2019 року, позивачу було запропоновано написати заяву про переведення на одну із вільних посад на підприємстві. (а.с. 44)

Відповідно до Акту про відмову ОСОБА_1 від запропонованих посад при скороченні штату від 04 липня 2019 року було зафіксовано факт вручення позивачу о 10 год. 00 хв. 04 липня 2019 року у кабінеті голови правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» Олексенко В.В. письмового повідомлення про наявність у штатному розписі підприємства вільних двох посад, а саме: посади директора з капітального будівництва ПрАТ «Черкаське хімволокно» з штатним окладом 38320,00 грн. та посади начальника контрольно-ревізійного відділу ПрАТ «Черкаське хімволокно» з штатним окладом 14910,00 грн. Запропоновано написати заяву про переведення на одну із вільних посад, але позивач відмовився ставити підпис про його отримання та заперечив переведення його на іншу посаду. (а.с.45)

Відповідно до наказу № 18-к від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 , радника голови правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» з технічних питань, 04.07.2019 звільнено з роботи згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, за скороченням штату з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно з ст. 44 КЗпП України та виплатою грошової компенсації за 211 календарних днів невикористаної відпустки. (а.с. 46)

Згідно з актом від 04 липня 2019 року про відмову поставити підпис на підтвердження отримання наказу № 18-к від 04 липня 2019 року про звільнення, було зафіксовано факт вручення ОСОБА_1 наказу про звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штату, при цьому, від підпису останній відмовився. (а.с.47)

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга, подана ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється законність звільнення, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника покладається на роботодавця. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі №273/212/16-ц.

Зі змісту статті 40 КЗпП України вбачається, що вона передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником, таких як: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація підприємства, установи, організації, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При цьому, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд

не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а тільки перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Частиною другою ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2,6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Отже, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина друга, частина четверта статті 40 КЗпП України).

Таким чином однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст. 40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, тощо.

Аналіз зазначених вище правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 560/796/17 (провадження № 61-40598св18)

Як вбачається із наявних матеріалів справи, на ПрАТ «Черкаське хімволокно» дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, у зв`язку із якими із штатного розпису підприємства була виведена посада радника Голови правління з технічних питань, які обіймав ОСОБА_1 .

Позивача було персонально попереджено про наступне скорочення займаної ним посади, проте, позивач відмовився поставити свій підпис в даному попередженні, що було зафіксовано в акті від 13.03.2019 року. Оскільки на момент винесення попередження вакантні посади, які б давали можливість переведення позивача на іншу роботу, на підприємстві були відсутні, то інші посади ОСОБА_1 не пропонувалися.

З виходом позивача на роботу після перебування його на лікарняних, 4 липня 2019 року, ОСОБА_1 було письмово повідомлено про наявність у штатному розписі підприємства вільних двох посад, а саме: посади директора з капітального будівництва ПрАТ «Черкаське хімволокно» та посади начальника контрольно-ревізійного відділу ПрАТ «Черкаське хімволокно» (а.с.44) , при цьому, запропоновано написати заяву про переведення на одну із вільних посад, але ОСОБА_1 відмовився поставити підпис про отримання даного письмового повідомлення та заперечив переведення його на іншу посаду, що також підтверджується відомостями складеного комісійного акту від 4 липня 2019 року.

Враховуючи вказані обставини, приймаючи до уваги відсутність на підприємстві профспілкової організації, у відповідності до наказу № 18-к від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 було звільнено з посади радника Голови правління ПрАТ «Черкаське хімволокно» згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України та грошової компенсації за невикористану відпустку.

Є необґрунтованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на фальсифікацію документів зі сторони відповідача, якими він обґрунтовував правомірність звільнення позивача із займаної посади, зокрема, наказу № 10 від 13 березня 2019 року «Про скорочення чисельності штату» та попередження позивача про наступне звільнення, оскільки, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, яка зобов`язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, із сторони ОСОБА_1 не було надано будь-яких об`єктивних доказів, які б їх підтверджували. Даний наказ відображений в хронологічній послідовності в журналі наказів з основної діяльності підприємства за 2018-2019 роки.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_3 , які свідчать про неможливість вручення позивачу відповідачем 13.03.2019 року попередження про наступне вивільнення займаної ним посади у зв`язку із його відсутністю в час ознайомлення із даним попередженням на території підприємства, оскільки такі посилання спростовуються сукупністю інших доказів по справі.

Як вбачається із пояснень свідка ОСОБА_3 ,13.03.2019 року він зустрічався із ОСОБА_1 по питанню реконструкції тепломережі і позивач залишив йому екземпляр плану реконструкції, проте, часу зустрічі із ОСОБА_1 свідок не пам`ятає. Факт зустрічі позивача із свідком в приміщенні Черкаської міської ради не спростовує факту попередження позивача о 15 год.10 хвилин про наступне звільнення із займаної посади у зв`язку із скороченням штату.

Крім того, вказані посилання особи, яка подала апеляційну скаргу, спростовуються відомостями копії витягу з книги обліку видачі постійних перепусток та даними реєстрації входу та виходу ОСОБА_1 з роботи.

Сукупність зібраних по справі доказів свідчить як про дотримання відповідачем норм закону при звільненні ОСОБА_1 із займаної посади з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України, так і передбаченого законом порядку при звільненні працівника за скороченням штату, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових передумов для поновлення позивача на роботі.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язані вимоги.

Оскільки позовна вимога ОСОБА_1 про поновлення на роботі судом не задоволена, суд першої інстанції прийшов до висновку і про відсутність підстав для стягнення із ПрАТ «Черкаське хімволокно» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Інші доводи, наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки всім фактичним обставинам даної справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» про поновлення на роботі та відшкодування компенсації за час вимушеного прогулу і моральної шкоди залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Л.В. Нерушак

Л.І. Василенко

/Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року/