Справа № 143/1020/20
22.12.2020 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Огородник Н.А.,
представника позивача адвоката Щавінського К.С.,
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гонти О.А.,
представника відповідача Міністерства юстиції України - Іванова Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у режимі відеоконференції в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, про визнання незаконним та скасування наказу,-
Встановив:
03 вересня 2020 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить:
-визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.07.2020 року № 2281 про задоволення скарги ОСОБА_1 від 13.01.2020 року на рішення державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р. від 20.12.2019 року № 50357455;
В обґрунтування поданої позовної заяви зазначив, що ДП «СЕТАМ» в рамках виконавчого провадження №60026733 з примусового виконання виконавчого листа № 143/1269/17 від 10.08.2018 року, виданого Погребищенським районним судом Вінницької області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 17 960489,
16.12.2019 року у вищевказаних торгах взяв участь і переміг громадянин ОСОБА_2 , що підтверджується Протоколом № 453945 проведення електронних торгів від 16.12.2019 року. Ціна продажу склала 848 304,11 грн.
На підставі вказаного Протоколу та платіжних документів, які підтверджують сплату коштів за придбане майно, 19.12.2019 року приватним виконавцем Турським О.В. було складено Акт про проведення електронних торгів з реалізації права оренди земельної ділянки.
Надалі ОСОБА_2 звернувся до державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р., якій надав Протокол № 453945 проведення електронних торгів від 16.12.2019 року та Акт про проведення електронних торгів з реалізації права оренди земельної ділянки від 19.12.2019 року.
ОСОБА_2 був виданий витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №194092306 від 20.12.2019 року.
13.01.2020 року адвокат Мартинюк Н.Р. в інтересах ОСОБА_1 подав до Міністерства юстиції України скаргу на рішення Державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р. від 20.12.2019 року №50357455.
Позивач вважає, що Наказ Міністерства юстиції України від 03.07.2020 року № 2281/5, яким його позбавлено права оренди земельної ділянки, є незаконним і підлягає скасуванню, оскільки при його прийнятті Міністерством юстиції України було порушено процедуру розгляду скарги, а саме в порушення вимог ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 10, 11, 12 Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (надалі Порядок №1128), йому, як заінтересованій особі, не було надано копії скарги та доданих до неї документів, він не був повідомлений про час і місце засідання Колегії Міністерства юстиції України, що позбавило його права бути обізнаним з обставинами оскарження та матеріалами, що були предметом розгляду, а також можливості ознайомитися з доводами та вимогами даної скарги, подати свої пояснення (заперечення) та докази на їх обґрунтування.
Зазначені процедурні порушення розгляду скарги, на думку позивача, обумовлюють наявність достатніх і необхідних правових підстав для визнання незаконним та скасування Наказу Міністерства юстиції України від 03.07.2020 року №2281/5.
Крім того, покликається на те, що оскаржуваний Наказ прийнятий на підставі висновку Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.05.2020 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 13.01.2020 року.
З мотивів рішення, викладених у висновку Колегії з розгляду скарг від 08.05.2020 року, слідує, що Колегія, розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , перевіряла не дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій, а фактично вдалася до оцінки правомірності придбання ОСОБА_2 права оренди земельної ділянки на електронних торгах, тобто Комісія вийшла за межі своїх повноважень, перейняла на себе повноваження суду і фактично вирішила спір про право оренди земельної ділянки, який виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Це безпосередньо вбачається з пункту 2 мотивів Висновку Колегії у розгорнутому викладенні, де зазначено, що Колегією під час дослідження інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав встановлено, що інше речове право (право оренди) перейшло до нового орендаря внаслідок реалізації такого права на публічних торгах. Проте, право оренди є майновим правом, яке за своїм змістом відмінне від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря. Саме тому на право оренди не може накладатися арешт, а також це право не може реалізовуватися через публічні торги. Тобто, Колегія вдалася до оцінки правомірності проведення електронних
торгів та фактично вирішила питання дійсності договору купівлі-продажу, укладеного за результатами проведених електронних торгів.
Посилається на те, що у постанові від 05.06.2018 року у справі №910/856/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.
Питання правомірності цього правочину, на думку позивача, не може вирішуватися Міністерством юстиції України, адже повноваження останнього під час розгляду скарг обмежуються лише правом перевірки дотримання державним реєстратором процедури проведення реєстраційних дій, без права надавати оцінку обставинам, які стали підставою для проведення реєстраційних дій, і які виходять за межі процедурних питань розгляду скарг Колегією, оскільки стосуються спору про право, який може розглядатися і вирішуватися лише судом.
Відтак, Колегією у висновку надано оцінку не діям державного реєстратора, а документам, які були подані для державної реєстрації та правочину, на підставі якого ОСОБА_2 набув право оренди, що є перевищенням повноважень, передбачених пунктом 8 Порядку № 1128 при розгляді скарги по суті.
Також позивач вказує, що мотиви рішення, викладені у висновку Колегії про те, що
державний реєстратор Чубатюк О.Р. при прийнятті рішення та вчиненні реєстраційної дії начебто не перевірила наявність правочину, на підставі якого передбачена можливість виникнення, переходу або припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, а також не перевірила належним чином документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви та відмови у державній реєстрації прав, є необґрунтованими і суперечать фактичним обставинам.
Вказані документи були перевірені державним реєстратором, як на предмет наявності підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію, так і на предмет наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, у межах повноважень, які надані державному реєстратору відповідно до закону, виходячи із презумпції правомірності правочину і не вдаючись до юридичної оцінки дійсності самих правочинів.
Відповідно до ч. 6 ст. 37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення Міністерства юстиції України має бути мотивоване.
З огляду на це, не погоджуючись із рішенням державного реєстратора Чубатюк О.Р., Міністерство юстиції України, на думку позивача, має навести відповідні мотиви, із зазначенням конкретних норм закону, які були порушені державним реєстратором, і того, в чому полягає порушення цих норм із посиланням на докази, які це підтверджують.
Проте, в даному випадку у висновку Колегії взагалі не зазначено, чому Колегія вважає, що вищевказані обставини не були перевірені державним реєстратором Чубатюк О.Р., і які докази це підтверджують.
З огляду на це позивач вважає, що висновок Колегії не можна розцінювати як обґрунтований.
Крім того, позивач покликається на те, що скарга ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.5 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки вона не містить реквізити рішення державного реєстратора, яке оскаржується, та зміст оскаржуваного рішення, що, виходячи із положень ч.8 ст.37 цього Закону, мало б слугувати підставою для відмови у задоволенні скарги.
Ухвалою судді від 10.09.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
02.10.2020 року представником відповідача - Міністерства юстиції України Івановим Ю.В. поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач ОСОБА_2 не надає жодного доказу, який би підтверджував незаконність прийнятого Міністерством юстиції України Наказу.
Разом із тим, оскаржуваний Наказ Міністерства юстиції України є законним і прийнятим в порядку і спосіб визначений чинним законодавством, та підстави для визнання його незаконним та скасування відсутні.
Колегія Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, розглянувши скаргу ОСОБА_1 , рекомендувала задовольнити її в повному обсязі.
Оскаржуване рішення прийнято на підставі заяви за №38095360, до якої не додано новий договір оренди землі, який би підтверджував право нового орендаря, що не узгоджується із приписами статті 1 ЗУ «Про оренду землі», відповідно до яких оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Таким чином, договір оренди є обов`язковим документом для підтвердження набуття права.
Колегією під час дослідження інформації, яка міститься в Державному реєстрі прав, встановлено, що інше речове право (право оренди) перейшло до нового орендаря внаслідок реалізації такого права на публічних торгах. Проте, право оренди є майновим правом, яке за своїм змістом є відмінним від майна (коштів) об`єктом цивільних прав та має обмежену оборотоздатність для боржника-орендаря. Саме тому на право оренди не може накладатись арешт, а також це право не може реалізовуватися через публічні торги. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №904/968/18.
Наведене свідчить, що під час прийняття оскаржуваного рішення державним реєстратором Чубатюк О Р. всупереч вимогам ст.ст. 10, 23, 24, 27, 37 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пунктів 40, 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, не було належним чином встановлено наявності нового правочину, на підставі якого передбачена можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, а також не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви та відмови у державній реєстрації прав, оскільки подані для проведення державної реєстрації прав документи не давали змоги встановити набуття іншого речового права (права оренди) за ОСОБА_4 на земельну ділянку.
За таких обставин Міністерством юстиції України відповідно до підпункту «а» пункту 2 ч.6 ст.37 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» прийнято рішення про задоволення скарги та скасування рішення про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_4 на земельну ділянку.
З огляду на вкладене в задоволенні позову ОСОБА_4 просить відмовити повністю.
22.10.2020 року відповідачем ОСОБА_1 до суду надано пояснення на позовну заяву, в яких зазначено, що він заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , які є повністю безпідставними та необґрунтованими, а оскаржуваний Наказ
Міністерства юстиції України від 03 липня 2020 року №2281 є законним та таким, що винесений з цілковитим дотриманням вимог чинного законодавства України.
Вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне визначення містить і ст. 1 Закону України «Про оренду землі». Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою.
Як підтверджується документами, доданими позивачем до позовної заяви, 29 листопада 2012 року між Погребищенською районною державною адміністрацією (орендодавцем) та ОСОБА_1 (орендарем) було укладено договір оренди землі, згідно якого йому передано в оренду земельну ділянку загальною площею 134,09 га, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради Погребищенського району Вінницької області.
На думку відповідача, на цих торгах реалізовувалось право оренди земельної ділянки боржника-орендаря саме за вказаним вище договором оренди землі від 29 листопада 2012 року - ОСОБА_1 .
Водночас звертає увагу суду, що положення ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», яка визначає підстави припинення договору оренди землі, зокрема для орендаря, не передбачає можливості припинення такого договору у разі звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, тоді як, наприклад, відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем відноситься до таких підстав.
Також зазначає, що з огляду на положення частин 1, 5 ст.6, ст.17, ч.10 ст.31 ЗУ «Про оренду землі», ч.1 ст.317 ЦК України, а також приписи абз.7 п. 2 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право оренди (суборенди) земельної ділянки відноситься до речових прав на нерухоме майно, похідних від права власності, та притаманним саме власнику такого майна.
В цьому контексті вважає за необхідне звернути увагу суду на правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №904/968/18, згідно якого виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник. Тобто, застосування виконавцем такого заходу примусового виконання рішень, як звернення стягнення на право оренди земельної ділянки, можливе стосовно власника земельної ділянки (орендодавця), а також у тих випадках, коли право на таке відчуження щодо іншої, крім власника, особи, передбачено законом або договором (емфітевзіс, суперфіцій, заставодержатель права оренди земельної ділянки тощо). Адже, виконавець, виконуючи рішення, не може бути наділений більшими повноваженнями щодо майнових прав, ніж має щодо цих самих майнових прав сам боржник.
З огляду на викладене просить у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування наказу відмовити повністю.
Представник позивача адвокат Щавінський К.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. При цьому пояснив, що Акт про проведення електронних торгів є правочином, який став підставою для реєстрації права оренди на земельну ділянку за ОСОБА_4 . Договір оренди земельної ділянки, на момент здійснення державної реєстрації права оренди земельної ділянки за позивачем, між Головним управлінням Держгеокадастру і ОСОБА_4 не укладався. Оскаржуване рішення Міністерства юстиції України є немотивованим та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Представник Міністерства юстиції України Іванов Ю.В. у судовому засіданні позов не визнав та підтримав заперечення проти позову, викладені у відзиві на позовну заяву. Також зауважив, що Акт про проведення електронних торгів є правочином, однак він не міг бути підставою для здійснення державної реєстрації права оренди земельної ділянки за позивачем. Громадянин ОСОБА_4 не був заінтересованою особою в розумінні норм Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128, так як він не був зазначений у скарзі. А тому йому не було надано копію скарги та доданих до неї документів, а також він не повідомлявся про дату та час розгляду скарги Колегією Міністерства юстиції України.
Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гонта О.А. у судовому засіданні позов не визнала та підтримала заперечення проти позову, викладені у поясненнях відповідача ОСОБА_1 . Також пояснила, що підставою державної реєстрації права оренди може бути виключно договір оренди земельної ділянки. На момент реєстрації права оренди за ОСОБА_4 був чинний договір оренди, укладений із ОСОБА_1 . При цьому будь-якого правочину щодо права оренди земельної ділянки між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та позивачем, на час прийняття рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди за останнім, укладено не було.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.
11.10.2012 року на підставі розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації Вінницької області №157 від 30.03.2012 року начальником відділу Держкомзему у Погребищенському районі Запальським О.Ф., представником Плисківської сільської ради Вітрук П.Д., представником ДП «Вінницький науково дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_5 та ОСОБА_1 складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 134,09 га, з них ріллі-134,09 га, яка знаходиться на території Плисківської сільської ради (а.с.11-12).
29.11.2012 року між орендодавцем - Погребищенською районною державною адміністрацією Вінницької області та орендарем - ОСОБА_1 був складений акт прийому-передачі об`єкту оренди, який становить невід`ємну частину вищезазначеного договору оренди земельної ділянки (а.с. 13).
На підставі вказаного Протоколу 19.12.2019 року приватним виконавцем Турським О.В. було складено Акт про проведення електронних торгів з реалізації права оренди земельної ділянки (а.с.15).
Згідно із рішенням державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р. від 20.12.2019 року №50357455 проведено державну реєстрацію права оренди зазначеної земельної ділянки за ОСОБА_4 (а.с.17).
13.01.2020 року адвокат Мартинюк Н.Р. в інтересах ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права оренди за ОСОБА_4 (а.с.181,182).
Згідно із висновком Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 08.05.2020 року рекомендовано скаргу ОСОБА_1 від 13.01.2020 року задовольнити в повному обсязі та скасувати рішення від 20.12.2019 року №50357455, прийняте державним реєстратором Чубатюк О.Р. (а.с.19, 20).
Надаючи оцінку змісту та характеру спірних правовідносин, що склалися між сторонами, предмету їх правового регулювання, зважаючи на підстави та предмет спору, суд виходить із наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень |та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Повноваження Міністерства юстиції України у спірних правовідносинах визначаються, зокрема, ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1128 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.12.2019 року №1150, надалі - Порядок № 1128).
Відповідно до частин першої та другої статті 37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду. Міністерство юстиції України розглядає скарги: 1) на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав (крім випадків, коли таке право набуто на підставі рішення суду, а також коли щодо нерухомого майна наявний судовий спір); 2) на рішення, дії або бездіяльність територіальних органів Міністерства юстиції України.
Пунктом 2 Порядку № 1128 встановлено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
Процедура розгляду скарги визначена ст.37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядком № 1128.
Так, відповідно до частини третьої ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України та його територіальних органів протягом 60 календарних днів з дня прийняття рішення, що оскаржується, або з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення її прав відповідною дією чи бездіяльністю.
Згідно з положеннями частини шостої ст.37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають мотивоване рішення про: 1) відмову у задоволенні скарги; 2) задоволення (повне чи часткове) скарги шляхом прийняття рішення про: а) скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України, прийнятого за результатами розгляду скарги; б) скасування рішення про відмову в державній реєстрації прав та проведення державної реєстрації прав; в) внесення змін до записів Державного реєстру прав та виправлення помилки, допущеної державним реєстратором; г) тимчасове блокування доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; ґ) анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; д) скасування акредитації суб`єкта державної реєстрації; е) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України; є) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.
Рішення, передбачені підпунктами "а", "ґ", "д" і "е" пункту 2 цієї частини, приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 1128 для розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально Мін`юст чи відповідний територіальний орган запрошує скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіальний орган Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів.

Використане у нормативному приписі пункту 10 Порядку № 1128 слово "запрошує" свідчить про те, що під час розгляду скарги по суті Міністерство юстиції України має запросити скаржника та/або його представника, суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі або встановлених відповідно до відомостей реєстрів, та вказує на істотність, безальтернативність та необхідність вчинення дій, спрямованих на прикликання зазначених суб`єктів реєстраційних правовідносин для розгляду скарги по суті. Таке запрошення має на меті не лише проінформувати, зокрема заінтересованих осіб, про розгляд скарги, але й забезпечити їм реальну можливість взяти участь у засіданні, з тим, щоб їхні пояснення були прийняті та враховані.

В пункті 11 Порядку №1128 визначено, що Мін`юст чи відповідний територіальний орган своєчасно, але не пізніше ніж за два дні до дня розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально повідомляє особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку, про час і місце засідання колегії шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту та додатково одним з таких способів: 1) телефонограмою (якщо номер телефону зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел); 2) засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).

За змістом п.12 Порядку №1128 копії скарги у сфері державної реєстрації та доданих до неї документів надаються особам, визначеним у пункті 10 цього Порядку (крім скаржника), в день розгляду Мін`юстом чи відповідним територіальним органом скарги у сфері державної реєстрації колегіально. За відповідним клопотанням осіб, визначених в абзаці першому цього пункту, колегія відкладає розгляд скарги у сфері державної реєстрації на не більше ніж одну годину для забезпечення можливості ознайомлення таких осіб з відповідною скаргою та доданих до неї документів. Особи, визначені в абзаці першому цього пункту, мають право подавати письмові пояснення по суті скарги у сфері державної реєстрації, які обов`язково приймаються колегією до розгляду.

Зі змісту наведених вище положень можна дійти висновку, що Міністерство юстиції України повинно обрати і притримуватися такої процедури розгляду скарги, за якої не тільки скаржник, але й суб`єкт оскарження та заінтересовані особи повинні бути обізнаними про подання скарги та її зміст, дату, час і місце її розгляду. Інакше кажучи, обрати форму повідомлення, зокрема заінтересованої особи, про скаргу і порядок її розгляду, які з погляду стороннього зовнішнього спостерігача мають свідчити про поінформованість заінтересованої особи, а також про об`єктивну спроможність всіх суб`єктів реєстраційних відносин виразити і донести до Міністерства юстиції України свою позицію щодо доводів скарги.

Недотримання порядку розгляду скарги у вимірі сказаного, мети, значення і призначення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, за наслідками якої один із суб`єктів реєстраційних дій втрачає речове право, а інший набуває, і при цьому відбувається обмеження права першого на можливість щонайменше донести свою позицію про правильність дій державного реєстратора чи суб`єкта державної реєстрації прав, не може і не повинно визнаватися формальним порушенням.

Згідно із абз.2 пункту 10 Порядку №1128 відсутність осіб, визначених абзацом першим цього пункту, під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально не є перешкодою для її розгляду.

Проте, системний аналіз приписів Порядку №1128 вказує на те, що неприбуття лише належним чином повідомлених осіб не перешкоджає розгляду справи. Якщо на засідання не прибула особа, яку належним чином не повідомили, то це перешкоджає розгляду скарги.

Близькі за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 826/9791/17, від 26 квітня 2019 року у справі № 821/669/17 та від 15 серпня 2019 року у справі №826/3539/17.

Судом встановлено, що позивачу не надавалася копія скарги та доданих до неї документів, він не був повідомлений про дату, час та місце засідання колегії, що позбавило його можливості ознайомитись із доводами та вимогами скарги, подати пояснення (заперечення) та докази на їх обґрунтування.

Наведені обставини не заперечувалися відповідачами та їх представниками.

Поряд із цим, суд вважає неспроможними доводи представника відповідача - Міністерства юстиції України Іванова Ю.В. стосовно того, що ОСОБА_4 не міг вважатися заінтересованою особою в контексті абз. 1 пункту 10 Порядку №1128, оскільки він не був зазначений у скарзі, а відтак йому не мала бути вручена копія скарги з доданими до неї документами та він не мав бути запрошений на засідання колегії, зважаючи на наступне.

Лінгвістично-логічний аналіз абз. 1 пункту 10 Порядку №1128 дозволяє стверджувати, що суб`єкт нормотворення, застосовуючи для семантико синтаксичного відношення в реченні сурядний розділовий сполучник «або», який зумовлює, зокрема наявність учинення декількох альтернативних дій, виникнення станів, ознак суб`єкта/предмета, передбачав, що «заінтересованою особою» в розумінні наведеної норми є як особа, яка зазначена у скарзі, так і особа, встановлена відповідно до відомостей реєстрів.

Відповідно до пункту 2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження

За змістом пункту 3 ч.1 ст.7 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України забезпечує створення та функціонування Державного реєстру прав, є його держателем.

В частинах 1, 2 ст.16 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що формування заяв у сфері державної реєстрації прав та/або їх реєстрація проводиться у базі даних заяв. При прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав. Перелік відомостей, що вносяться до бази даних заяв, визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку ведення Державного реєстру прав.

Згідно із пунктом 6 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року №1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 року №484) формування заяв у сфері державної реєстрації прав у базі даних заяв здійснюється шляхом внесення відомостей про:1) тип заяви, а саме: про державну реєстрацію прав; про виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав; про виключення з Державного реєстру прав відомостей про поновлення договору; про скасування; про заборону вчинення реєстраційних дій; про відкликання заяви; про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; інший.

Під час формування заяви обирається один із передбачених цим підпунктом типів заяви; 2) заявника (крім випадків, передбачених законодавством): прізвище; ім`я; по батькові (за наявності); унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності); реквізити документа, що посвідчує особу заявника: - назва документа; - серія документа (за наявності); - номер документа; - дата видачі документа; - уповноважений суб`єкт, що видав документ; - строк дії документа (за наявності); - додаткові відомості про документ (за наявності); підстава дії від імені іншої особи (у разі подання заяви уповноваженою на те особою); 3) засоби зв`язку із заявником (абонентський номер мобільного телефона та/або адреса електронної пошти).

Таким чином, Міністерство юстиції України, будучи держателем Державного реєстру прав, в якому містяться відомості про осіб, за якими зареєстровано право власності чи інші речові права, ураховуючи зміст скарги ОСОБА_1 , на переконання суду, мало можливість і повинно було з офіційних джерел встановити місце проживання та засоби зв`язку ОСОБА_4 , як «заінтересованої особи» в аспекті приписів абз. 1 пункту 10 Порядку №1128, надати йому копію скарги та додані до неї документи, а також запросити на засідання колегії, повідомивши його про дату, час та місце його проведення.

Натомість, як випливає із матеріалів справи, Міністерство юстиції України не лише не вчинило окреслених дій, а й взагалі в порушення вимог пункту 11 Порядку №1128 не розмістило оголошення на офіційному веб-сайті Мін`юсту про час і місце засідання колегії.

За змістом пункту 10 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В ч.1 ст.393 ЦК України, що розміщена в Главі 29 цього Кодексу, визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

В силу приписів ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

За ч.10 ст.37 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" рішення, дії або бездіяльність Міністерства юстиції України та його територіальних органів можуть бути оскаржені до суду.

Зазначені процедурні порушення розгляду скарги, на переконання суду, обумовлюють наявність достатніх, самостійних, безумовних і необхідних правових підстав для визнання оскаржуваного Наказу незаконним та його скасування.

З огляду на викладене зазначений Наказ не підлягає перевірці по суті встановлених ним обставин, тобто результатів перевірки скарги ОСОБА_1 , оскільки позбавлення позивача, як заінтересованої особи, можливості взяти участь у розгляді скарги є істотним порушенням процедури розгляду скарги, яке ставить під сумнів безсторонність (неупередженість), повноту перевірки та обґрунтованість рішення, що є достатньою правовою підставою для визнання незаконним та скасування спірного Наказу.

В той же час, суд підкреслює, що Акт про проведення електронних торгів з реалізації права оренди земельної ділянки від 19.12.2019 року, на підставі якого за позивачем було зареєстровано право оренди земельної ділянки, зважаючи на положення ст.215 ЦК України, за своєю правовою природою є оспорюваним правочином, який, ураховуючи закріплену у ст.204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, може бути визнаний недійсним лише судом.

Відтак, суд вважає вмотивованими доводи позивача про те, що надаючи правову оцінку правочину щодо переходу до нього права оренди земельною ділянкою внаслідок реалізації такого права державним виконавцем на публічних торгах (п.2 мотивів рішення у розгорнутому викладенні висновку Колегії Міністерства юстиції України від 08.05.2020 року), колегія Міністерства юстиції України вийшла за межі наданих їй законом повноважень.

Визначаючись із обґрунтованістю позовної вимоги щодо зобов`язання Міністерства юстиції України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку площею 134,09 га з кадастровим номером :02:002:0017 за ОСОБА_2 , суд виходить із того, що з огляду на положення ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що може трактуватися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражається в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Зокрема, стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина 1 статті 16 Цивільного кодексу України).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19.05.2020 року у справі №916/1608/18 (провадження №12-135гс19).

Частиною 3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа

Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Отже, внаслідок прийняття оскаржуваного Наказу Міністерства юстиції України на підставі ч.3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виключено відомості про право оренди земельної ділянки ОСОБА_4 .

За змістом пункту 4 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення.

Нормативна модель означеного способу захисту цивільного права чи інтересу зводиться до того, що відновлення становища, що існувало до порушення права, як спосіб захисту застосовується в тих випадках, коли порушене суб`єктивне право унаслідок цього не припиняє свого існування і може бути реально відновлене шляхом усунення наслідків правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.393 ЦК України якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Тлумачення наведеної норми цивільного законодавства у поєднанні із приписами ст.396 ЦК України, п.1 ч.1 ст.2, ч.1 ст.3, ч.1 ст.12, п.9 ч.1 ст.27 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" дає підстави для висновку, що орендар земельної ділянки, права якого порушені внаслідок видання Міністерством юстиції України наказу про скасування рішення державного реєстратора про здійснення державної реєстрації за ним (орендарем) такого іншого речового права, має право вимагати в судовому порядку відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта, зокрема шляхом відновлення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

державної реєстрації належного йому права оренди на земельну ділянку.

При цьому суд звертає увагу, що чинне законодавство не містить положень, які б прямо забороняли або унеможливлювали захист інтересів титульного володільця майна у спірних правовідносинах в означений спосіб.

Відтак, захист судом порушеного права орендаря у такий спосіб є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення та спричиненим прийняттям оспорюваного наказу наслідкам.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_7 підлягає задоволенню повністю.

За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно із банківськими квитанціями №0.0..1, №0.0..1 від 03.09.2020 року за пред`явлення позову ОСОБА_4 було сплачено судовий збір в розмірі 1681грн. 60 коп.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви, сплачені позивачем в розмірі 1681 грн. 60 коп., необхідно стягнути із відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст.ст.2-7, 10, 49, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 03.07.2020 року № 2281 про задоволення скарги ОСОБА_1 від 13.01.2020 року на рішення державного реєстратора Липовецької районної державної адміністрації Вінницької області Чубатюк О.Р. від 20.12.2019 року № 50357455.

Зобов`язати Міністерство юстиції України відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом відновлення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права оренди на земельну ділянку площею 134,09 га з кадастровим номером :02:002:0017 за ОСОБА_2 .

Стягнути із Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Міністерства юстиції України, м. Київ, вул. Городецького, 13, 01001, Код .

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Суддя