Постанова

Іменем України

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 725/2348/18

провадження № 61-4696св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович, фонд гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерне товариство «Дельта Банк», публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», фонду гарантування вкладів фізичних осіб, АТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М., ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки № 61196, відповідно до умов якого вона передав в іпотеку банку нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0820 га, переданій їй в оренду Чернівецькою міською радою на підставі договору оренди від 10 травня 2007 року.

Іпотечний договір укладено в рахунок забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договорами про надання споживчого кредиту № 0, № 0 та № 0/2 від 15 серпня 2007 року, укладеними між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

08 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» продав права вимоги за вказаними кредитними зобов`язаннями ПАТ «Дельтабанк».

Проте в порушення вимог статті 24 Закону України «Про іпотеку» сторони договору відступлення прав вимоги не повідомили ОСОБА_1 про це та не здійснили одночасного відступлення вимоги як за основним зобов`язанням, так і за іпотечним договором.

02 жовтня 2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 664 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» та призначено уповноважену особу фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк».

Вказувала, що згідно пункту 6.1 договору іпотеки, договір діє з моменту його нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань за договорами, що обумовлюють основне зобов`язання. Строк кредитного договору № 0 від 15 серпня 2007 року - до 14 серпня 2018 року; кредитного договору

№ 0 від 15 серпня 2007 року - до 14 серпня 2017 року; кредитного договору № 0/02 - до листопада 2018 року.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 08 листопада

2011 року у справі 2-72/2011 з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 солідарно стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами. Проте фактично на даний час виконавчі листи стягувачем не було пред`явлено до примусового виконання.

Позивачка вважала, що основне зобов`язання є припиненим, що у відповідності до статей 3, 17 Закону України «Про іпотеку»є підставою для припинення іпотеки.

ОСОБА_1 просила визнати припиненим договір іпотеки № 61196, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу

Лірниченко Н. М. за реєстровим номером 2641 від 15 серпня 2007 року; вилучити з Державного реєстру іпотек записи № 8880134 від 15 серпня 2007 року, № 8880132 від 15 серпня 2007 року, № 5246227 від 15 серпня 2007 року, № 5246232

від 15 серпня 2007 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 жовтня 2018 року позовні вимоги задоволено.

Визнано припиненою іпотеку, згідно іпотечного договору № 61196 від 15 серпня 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідченого

15 серпня 2007 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н. М., реєстровий № 2641, відповідно до якого в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «Дельта Банк», передано об`єкт незавершеного будівництва нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці в АДРЕСА_1 , площею 0,0820 га.

Вилучено з державного реєстру іпотек записи № 8880134 від 15 серпня 2007 року, № 8880132 від 15 серпня 2007 року, № 5246227 від 15 серпня 2007 року, № 5246232 від 15 серпня 2007 року.

Стягнуто з фонду гарантування вкладів фізичних осіб, АТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі

3 524,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення виконавчих листів про стягнення з позивача на користь банку кредитної заборгованості до виконання сплив, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язання, а, отже, є підставою для припинення іпотеки.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційну скаргу АТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 22 жовтня 2018 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що зобов?язання за кредитними договорами, на забезпечення яких було укладено спірний іпотечний договір, є не виконаними, а тому відсутні підстави для задоволення позову, оскільки лише за умови припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником, припиняється і зобов?язання за договором іпотеки.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

01 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року та залишити в силі рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці

від 22 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що при винесенні оскаржуваної постанови, апеляційний суд неправильно вказав ту обставину, що як на підставу припинення спірного іпотечного договору позивач посилався на пропущення строку позовної давності відповідачами, оскільки припинення іпотечного договору позивач обґрунтовував припиненням основного зобов?язання - договорів споживчого кредиту. Апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 14 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з першотравневого районного суду міста Чернівці.

09 квітня 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги представника ОСОБА_1 -

ОСОБА_3 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Фактичні обставини справи

15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 175 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних з кінцевим терміном повернення - 14 серпня 2018 року.

15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 142 000,00 доларів США зі сплатою 12 % річних та з кінцевим терміном повернення до 14 серпня 2017 року.

15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 0/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9 465,00 грн зі сплатою 15,5 % річних.

15 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки № 61196 з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами № 0 від 15 серпня 2007 року, № 0 від 15 серпня 2007 року та № 0/02 від 15 серпня 2007 року.

Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно - об`єкт незавершеного будівництва, розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , площею 0,0820 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 на підставі договору оренди Чернівецькою міською радою. Договір діє з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань за договорами, що обумовлюють основне зобов`язання.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях та набув право вимагати від ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Постановою правління Національного банку України № 150 від 2 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

03 березня 2015 року виконавчою дирекцією фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 08 листопада

2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитними договорами, а саме: за договором

№ 0 у розмірі 172 488,16 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1 376 938,48 грн, неустойку в розмірі 500,00 грн, пеню - 9 083,70 грн; за договором № 0 у розмірі 149 871,51 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1 196 394,29 грн, неустойку в розмірі 500,00 грн, пеню -

1 275,01 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 в розмірі 7 672,05 грн, неустойку в розмірі 500,00 грн, пеню - 02,61 грн.

Зазначене рішення суду набрало законної сили та видано виконавчі листи

№ 2-72/2011, які отримані стягувачем у 2011 році.

Згідно довідки Першого відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області від 22 червня 2018 року, виконавчий лист № 2-72/2011 на примусовому виконанні у відділі не перебуває та не перебував.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (частина перша статті 575 ЦК України). Поняття іпотеки деталізує абзац третій статті 1 Закону України «Про іпотеку», який визначає, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так

і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду

від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19).

Отже, для вирішення питання про припинення іпотеки суди повинні встановити факт припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником.

За такого висновку наслідком та належним способом захисту прав іпотекодавця є визнання припиненими зобов`язань за іпотечним договором.

Суд апеляційної інстанції на підставі належних чином оцінених доказів встановив, що зобов?язання за кредитними договорами, на забезпечення яких було укладено спірний іпотечний договір, є не виконаними, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову є правильним та обґрунтованим, оскільки лише за умови припинення зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з його повним і належним виконанням боржником, припиняється і зобов?язання за договором іпотеки.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 30 січня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська