_____ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД______
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 658/1167/19

номер провадження 22-ц/819/591/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Семиженко Г.В.,

секретар Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Нікітіна Руслана Валерійовича, який діє від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 січня 2020 року ухвалене у складі судді Марків Т.А., зі складенням повного тексту рішення 22 січня 2020 року у справі № 658/1167/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення.

ОСОБА_1 обґрунтувала позовні вимоги тим, що їй на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , успадкована після смерті ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 зареєструвала 22.07.2003 року в цій квартирі ОСОБА_2 , який проживав разом із нею до моменту її смерті.

Після оформлення документів на спадщину вона виїхала за кордон, домовившись з відповідачем, що він добровільно звільнить квартиру до 2015 року.

Однак, відповідач змінив замки, заблокував представникам власниці доступ до квартири та повідомив, що виселятися із квартири не буде, оскільки не має іншого житла.

Посилаючись на те, що вона має намір використати квартиру для власного проживання, з відповідачем не має сімейних та будь-яких відносин, в тому числі і договірних, а факт його реєстрації і проживання в квартирі створює перешкоди їй у користуванні квартирою, вона вимушена сплачувати комунальні послуги відповідно до зареєстрованих осіб, що створює їй зайве фінансове навантаження та призводить до нераціональних витрат.

Зважаючи на наведене, позивач просила суд з підстав, передбачених статтями 391,405 ЦК України, статтями 150,156 ЖК Української РСР, визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 та виселити його із цієї квартири.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 січня 2020 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду адвокат Нікітін Р.В., діючи від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 та виселити його із цієї квартири, обґрунтовуючи вимоги порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не взяв до уваги, що право власності позивача на квартиру є непорушним, і ніхто не може бути позбавлений протиправно цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, передбаченого ст.360 ЦПК України не скористалися.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при позбавленні відповідача права користування житлом, виселенні його із спірної квартири не буде дотриманий розумний баланс між інтересами позивача (яка не довела підстави визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, необхідність його виселення) та ОСОБА_2 , який протягом тривалого часу проживає в спірному житлі, законно в нього вселившись.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам, встановленим у справі та нормам матеріального права, які регулюють правовідносини, що склались між сторонами.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 з 30 жовтня 2015 року є власником квартири АДРЕСА_2 . Попереднім власником указаного майна була мати позивачки ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з довідкою відділу реєстрації місця проживання осіб Каховської міської ради Херсонської області від 01.03.2019 року № 727-д за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В домовій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 також зазначена реєстрація відповідача, як постійного мешканця.

Правомірність ОСОБА_5 та реєстрація його місця проживання за спірним житлом позивачем не заперечувалося.

Будь-яких доказів того, що відповідач має інше житлове приміщення матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть, якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідачів.

До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 жовтня 2020 року справа №447/455/17.

На підставі викладеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір та встановивши, що відповідач ОСОБА_2 вселилася в житловий будинок та проживав в ньому з дозволу попереднього власника житла ОСОБА_4 дійшов правильного висновку про те, що відповідач користуються житлом на законних підставах та мав обґрунтовані очікування на подальше користування цим житлом, а тому при виселенні його із спірного будинку, не буде дотриманий розумний баланс між інтересами сторін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин позовної заяви, яким судом першої інстанції надано правильну правову оцінку, з якою повністю погоджується апеляційний суд.

Будь-яких інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не наведено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Не може бути задоволене і клопотання представника позивача, адвоката Нікітіна Р.В. про закриття провадження у даній справі у зв`язку із смертю відповідача ОСОБА_2 з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За положеннями ч.3 ст.377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалене законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи сторони у спорі чи припинення юридичної особи сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог ч.1 цієї статті.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01.09.2020 року, виданого Каховським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 01.09.2020 року складено відповідний запис №485.

Оскаржуване рішення суду ухвалено 13 січня 2020 року.

З огляду на викладене, з урахуванням того, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, ухвалене законне і обґрунтоване рішення у зв`язку зі смертю відповідача, яка настала після ухвалення оскаржуваного рішення не є підставою для його скасування з закриттям провадження у справі.

Повний текст постанови складений 24.12.2020 року.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Нікітіна Руслана Валерійовича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Г.В. Семиженко