Номер провадження 2/754/5746/20 Справа №754/8882/20
23 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді: Сенюти В.О.,
при секретарі: Каліта І.С.
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,
Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.
Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що малолітній ОСОБА_2 перебуває на обліку у Служби справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з 03.06.2020 року, як такий, що опинився в складних життєвих обставинах за ухилення матері від виконання батьківських обов`язків. Відповідач є матір`ю малолітнього ОСОБА_2 . Батько дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Перше повідомлення про родину надійшло 28.10.2019 року від Деснянського УП ГУНП м. Києва за повідомленням КНП ЦПМСД № 3. За інформацією закладу охорони здоров`я на момент відвідування родини лікарем - педіатром та медсестрою було виявлено в квартирі незадовільні житлово-побутові умови. Малолітній ОСОБА_2 на диспансерному обліку не перебуває, щеплений за віком, дитина астетичної структури, зниженого харчування, матір дитини рекомендації лікарів виконує, проте зловживає спиртними напоями. З ОСОБА_3 було проведено профілактично - роз`яснювальну бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини, попереджена про відповідальність батьків за утримання, виховання та навчання дитини, рекомендовано стати під соціальний супровід. Інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП м. Києва відносно ОСОБА_3 складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 13.05.2020 року з Деснянського УП ГУНП м. Києва стосовно малолітнього ОСОБА_2 надійшло повідомлення про те, що останній облився окропом, стан задовільний. Спеціалістами Служби у справах дійте та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації спільно з інспектором СЮП Деснянського УП ГУНП м. Києва та фахівцем соціальної роботи здійснено виїзд та проведено інспектування родини за місце реєстрації та проживання відповідача. Перевіркою встановлено, що житлово-побутові умови проживання знов незадовільні. З ОСОБА_3 було проведено профілактично - роз`яснювальну бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов`язків по відношенню до дитини. 25.06.2020 року стосовно брата малолітнього ОСОБА_2 вчинено вбивство. 25.06.2020 року малолітнього ОСОБА_2 було доставлено до КНП «Київської міської дитячої клінічної лікарні № 2». 03.07.2020 року ОСОБА_2 тимчасово влаштовано до Приватної організації дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Жива Перлина». З 25.06.2020 року відповідач не цікавиться життям та станом здоров`ям сина, до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не з`являється, на зв`язок не виходить, що свідчить про ухилення матері від виховання дитини. На підставі викладеного, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.10.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву, просила позов задовольнити з викладених підстав.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, про що свідчить пояснення представника позивача, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якого вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.9).
З письмових матеріалів справи вбачається, що батько малолітнього - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
25.06.2020 року складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.11-12) про те, що знайдена дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З письмових матеріалів справи вбачається, що 26.06.2020 року Київська міська дитяча клінічна лікарня № 2 повідомила про дитину позбавлену батьківського піклування - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та просять вирішити питання щодо влаштування дитини (а.с.10).
Як вбачається з листа від 25.06.2020 року Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, 03.06.2020 року було здійснено соціальне відвідування сім`ї ОСОБА_2 / ОСОБА_3 , в ході якого виявлено, що вдома антисанітарія, немає постійного придатного місця для сну та відпочинку, немає місце для виконання домашніх завдань, мати ОСОБА_3 перебувала в стані алкогольного сп`яніння. 12.06.2020 року була надана гуманітарна допомога у вигляді продуктового набору, 15.06.2020 року в телефонному режимі матері ОСОБА_3 було повідомлено про можливість отримати путівки на літній відпочинок до дитячого табору, оскільки молодший син має розлад аутичного спектру, під час соціально - педагогічних бесід матері було неодноразова запропоновано отримувати соціальні послуги на базі Центру - консультації психолога, соціальний супровід, направлення на проходження реабілітації від алкогольної залежності та гуманітарна допомогу, проте ОСОБА_3 відмовилася від всіх послуг, окрім гуманітарної допомоги (а.с.17-18).
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач не цікавиться життям та здоров`ям сина, не утримує його матеріально.
Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією, на яку покладені повноваження Органу опіки та піклування, надано Висновок № 102/02/37-4654 від 10.07.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітньої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5-8).
Орган опіки та піклування в особі Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшов висновку, що мати свідомо нехтує своїми обов`язками, ухиляється від виховання та навчання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, не цікавиться її життям та здоров`ям, не утримує матеріально.
Відповідно до вказаного висновку, 03.07.2020 року малолітній ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , тимчасово влаштований до Приватної організації «Жива Перлина», проте відповідач з 25.06.2020 року життям та станом здоров`я сина не цікавиться, до Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації не з`являється, на зв`язок не виходить.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 153 СК мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.
Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до приписів ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписом ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує дитині необхідного медичного догляду та лікування, харчування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо.
Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню малолітньої дитини, не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя.
Суд наголошує, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі малолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
За таких обставин, суд приходить до висновку, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матері малолітнього сина, своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, а тому позовна вимога про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина є обґрунтованою та підлягає до задоволення.
Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню із відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись, постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 4, 12, 18, 19, 76-82, 89, 95, 133, 141, 211, 245, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації: 02225, м. Київ, пр.-т Маяковського, 29.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду виготовлено 30.12.2020 року.

Суддя: В.О. Сенюта