Дата документу 17.12.2020 Справа № 554/3487/20
Провадження № 2/554/1376/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого судді Савченко Л.І.,

при секретарі Пащенко Д.С.

за участю позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача Харенка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 23 квітня 2020 року звернувся до суду з позовом до Прокуратури Полтавської області, визначивши третьою особою Державну казначейську службу України про відшкодування моральної шкоди, в якому прохав стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди на його користь 10 000 грн.

В обґрунтування позову вказав, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2020 року (справа № 554/939/20) відмовлено в задоволенні скарги його представника ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, які полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання його заяви про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 367 КК України від 17.01.2020 року, яка направлена до прокуратури 24.01.2020 року. Даним рішенням йому фактично відмовлено у доступі до правосуддя, оскільки у заяві він зазначив конкретні факти про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, а саме допущення адвокатом ОСОБА_4 службової недбалості та грубого порушення права на захист під час досудового розслідування кримінальної справи № 04580007 по його обвинуваченню. Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року його засуджено за п.п.4, 10 ч.2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі; ч.2 ст. 15, п.п.1,9 ч.2 ст. 115 до 14 років позбавлення волі, за ч.4 ст. 152 КК України до 10 років позбавлення волі, за ст. 70 КК України остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 27 жовтня 2005 року вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду від 28 березня 2019 року вирок Апеляційного суду Полтавської області від 09.06.2005 року змінено, виключено з мотивувальної частини вироку посилання, як на доказ, на протокол явки з повинною ОСОБА_1 від 09 травня 2004 року. Вказує, що прокуратура Полтавської області проігнорувала його заяву, його було позбавлено можливості довести ті обставини, які не були відомі ні йому, ні суду на час судового розгляду при ухваленні вироку щодо нього та які самі по собі та разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність, незаконність і несправедливість вироку. Перевірки викладених ним обставин у заяві не відбулося, не було проведено ряду розшукових (слідчих) дій для встановлення особи, якій можливо повідомити про підозру. Внаслідок вказаних дій йому спричинено моральної шкоди. Дані обставини унеможливлюють встановлення його непричетності до інкримінованих кримінальних правопорушень, викликають дискомфорт і почуття несправедливості, свої права змушений захищати у судовому порядку, що шкодить його здоров`ю, порушує життєві ритми і зв`язки, для поновлення якого потрібен час та зусилля. Враховуючи, що такими діями спричинена йому моральної шкода, принижена честь, гідність і ділова репутація, тому звернувся до суду з позовом.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 28 квітня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Від відповідача Прокуратури Полтавської області до суду надійшов відзив на позов, який вважаєнеобґрунтованим та безпідставним. Вказує, що до даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завденої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди, до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також вказаний Закон не застосовується і для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав. Вважає, що заявлені правовідносини відносяться до деліктних зобов`язань. Для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення : 1) наявність шкоди, 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою, 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. Позивач обґрунтовує вимоги винесенням ухвали слідчим суддею про відмову у задоволенні його скарги та бездіяльністю прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за його заявою. Твердження ОСОБА_1 про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст.82 ЦПК України та підлягають оведенню на загальних підставах за ст. 81 ЦПК України. Зазначив, що виходячи із норм ст. 307 КПК України, процедура розгляду скарг слідчим суддею не передбачає встановлення у ньому протиправності поведінки та вини органу досудового розслідування (елементів (складових) деліктної відповідальності). На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, прокурора вищого рівня, якими б встановлений був факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами прокуратури під час розгляду заяви ОСОБА_1 . Тобто, ухвали судів у кримінальному судочинстві не є преюдиційними для суду цивільної юрисдикції, а всі елементи ці вільно-правової відповідальност підлягають доведенню на загальних підставах. Разом з тим, надання оцінки прийняття процесуальних рішень слідчим суддею в порядку ст.ст. 303-307 КПК України не входить до компетенції суду цивільної юрисдикції. Також вказав, що оскільки оскарження ОСОБА_1 бездіяльності слідчого чи прокурора є механізмом реалізації його прав на контроль за діяльність уповноважених осіб за здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства, зазначене не є безумовною підставою для визнанн вимог обґрунтованими. Реалізація механізму оскарження бездіяльності слідчого чи прокурора в порядку ст.ст.303-307 КПК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди у порядку ст. 23 ЦК України, оскільки не є поругенням прав особи. Доказів спричинення душевних та моральних страждань ОСОБА_1 не надано. Прохав у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 липня 2020 року до участі у справі залучено в якості співвідповідача Державну казначейську службу України (а.с.55-56).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 надіслали до суду відповідь на відзив, в якій вказали, що доводи відповідача у відзиві є необґрунтованими. З твердженнями, що позивач при розрахунку моральної шкоди застосовував норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завденої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» погодитися не можна, оскільки ним застосовано загальні норми цивільного судочинства. Вказує, що прокуратурою Полтавської області не були виконані приписи ст. 214 КПК України при розгляді заяви ОСОБА_1 від 17.01.2020 року про вчинення кримінального правопорушення, що вказує на протиправність поведінки відповідача. Після відмови у внесенні відомостей до ЄРДР прокуратурою Полтавської області позивач вимушений був звертатися до суду за захистом своїх прав в порядку ст. 303 КПК України та витратив додатковий час та свої зусилля для відновлення порушених прав. 28.02.2020 року судом було відмовлено у задоволенні скарги на бездіяльність прокуратури Полтавської області на невнесення відомостей до ЄРДР. Після повторного звернення, 29.04.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави винесено ухвалу про задоволення скарги. Враховуючи тривалість та характер порушень прав позивача та що допущена бездіяльність була виправлена судовим рішенням через чотири місяці, прохає стягнути моральну шкоду.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19 жовтня 2020 року замінено найменування відповідача у справі, а саме Прокуратуру Полтавської області на Полтавську обласну прокуратуру (а.с.88).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на візив.

Представник відповідача Полтавської обласної прокуратури Харенко В.М. проти задоволення позову заперечував, з підстав наведених у відзиві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с.101), про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши часників справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Прокуратури Полтавської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України, в порядку ч.ч.1, 4 ст. 214 КПК України, від 17.01.2020 року, яку направлено 24.01.2020 року (а.с.4-5).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 28 лютого 2020 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Волкова Д.В. на бездіяльність прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 367 КК України, від 17.01.2020 року та направленої до прокуратури Полтавської області 24.01.2020 року відмовлено (а.с.6-8).

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано уповноважену особу прокуратури Полтавської області внести відповідні відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 17.01.2020 року про кримінальне правопорушення відповідно до вимог ст. 214 КПК України та розпочати досудове розслідування (а.с.65-66).

Однак станом на день звернення до суду з позовом вказана ухвала ще не була постановлена, тому суд не надає їй оцінку в доведення позовних вимог ОСОБА_1 , який надав вказану ухвалу як доказ в ході судового розгляду справи. До того ж останній не посилався на неї у позовній заяві, як на підставу своїх заявлених вимог.

Із письмових пояснень ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_1 звертався до прокуратури Полтавської області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР від 17.01.2020 року про вчинення кримінального правопорушення, у внесенні яких йому було відмовлено. Лише 29.04.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Полтави задоволено якого скаргу на бездіяльність прокуратури Полтавської області, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 17.01.2020 року. Таким чином, допущеною бездіяльність йому було спричинено моральної шкоди. Оскільки вказані обставини викликали у нього дискомфорт та почуття несправедливості, так як прокуратура Полтавської області навмисно створювала перешкоди у реалізації ОСОБА_1 своїх прав, останній змушений був захищати свої права у судовому порядку. Зазначене забрало у нього багато часу, завдає шкоди його здоров`ю, порушує життєві ритми та зв`язки, постійна насторога, тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків (прогулянка, телефонні дзвінки, побачення, вільний час, розпорядок дня), психологічний дискомфорт, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість та ін. Ці обставини йому добре відомі, так як із 2014 року вони перебувають в одній камері та діляться різною інформацією.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_6 показав, що як свідок, може зазначити, що з ОСОБА_1 знаходиться в одній камері з 2014 року. Близько одного року тому звичний емоційний стан ОСОБА_1 змінився, він став дуже напруженим, більш закритим, не бажав приймати участі у обговоренні та вирішення повсякденних проблем. Через постійну необхідність складати процесуальні документи по даній справі, він не має можливості підтримувати звичний спосіб життя: ходити на прогулянки, побачення із рідними, переглядати телепередачі. Все це його пригнічує, адже він вимушений боротися за свої порушені права, викликає у нього постійний дискомфорт, відчуття несправедливості. Раніше він не помічав у нього проблем зі здоров`ям, але зараз самопочуття у ОСОБА_1 погіршилося, він став приймати ліки від серця та головної болі. Через необхідність посійно знаходитися у напруженому нервовому стані, він отримує суттєву моральну шкоду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормамистатей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначеністаттею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першоюстатті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першоїстатті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті1173,1174цьогоКодексу).

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі та положення норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Під час вирішення даного спору про відшкодування шкоди за ст.1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд вважає недоведеною наявність складових, які є підставою для відшкодування шкоди.

Так, ОСОБА_1 зазначає, що моральної шкоди йому завдано внаслідок невнесення прокуратурою Полтавської області до ЄРДР відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 17.01.2020 року, чим порушено вимоги ст. 214 КПК України.

Однак, судом не встановлено, що компетентними органами визнано протиправною бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягала у невнесенні відомостей до ЄРДР, а невнесення відомостей до ЄРДР по заяві ОСОБА_1 не підтверджує факту спричинення шкоди останньому.

Така бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, на яку посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності прокурора Прокуратури Полтавської області під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Оскарження ОСОБА_1 бездіяльності прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за заявою від 17.01.2020 року, свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження бездіяльності прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 , акцентуючи свої доводи на власному визначенні змісту частини 1 статті 1176 ЦК України.

Вказана норма не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки чітко визначає підстави на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, а не ті підстави, на які посилається позивач.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому Полтавською обласною прокуратурою моральної шкоди, оскільки не довів суду наявності обов`язкових елементів, а саме факту спричинення шкоди та протиправності дій заподіювача шкоди, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статті 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Крім того, безпідставним є посилання позивача, як на правову підставу для задоволення позову, на норму ст. 1177 ЦК України, оскільки дані правовідносини вона не регулює, та нормиЗакону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року № 266/94-ВР.

Вказаним Законом (частина 1 статті 1, пункт 5 статті 3, частини 1, 5, 6 статті 4) встановлено, що моральна шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною 1 статті 12.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону).

Згідно частин 1, 2, 7статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (частина 6 статті 1176 ЦК).

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава відповідає за завдану громадянину моральну шкоду лише у разі, якщо така шкода стала наслідком вчинення саме процесуальних дій відповідних органів, які обмежують права громадян.

Суд вважає, що доводи позивача, з якими він пов`язує виникнення моральної шкоди та її розмір, не є підставою для застосування положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та статей 1176, 1177 ЦК України, а обраний ним у звязку з такими діями спосіб захисту не відповідає характеру порушеного права.

Посилання позивача у відповіді на відзив, що він не керується нормами вказаного Закону, як правовою підставою його позову, суперечать матеріалам справи, так як із позовної заяви слідує протилежне.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено винної, протиправної бездіяльності Полтавської обласної прокуратури у зв`язку із невнесенням до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_1 від 17.01.2020 року, у зв`язку із цим суд не вбачає підстав для відшкодування заявленої позивачем шкоди.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та враховуючи, що позивач не справляє судовий збір у випадку, передбаченому п.13 ст.2 Закону України «Про судовий збір», покладає судові витрати на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.12, 81, 229, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце знаходження: Державна установа «Полтавська установа виконання покарань, розташована за адресою: м. Полтава, вул. Пушкіна, 91, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Полтавська обласна прокуратура, місце знаходження 36000 м.Полтава, вул.1100 річчя Полтави, 7, .

Відповідач Державна казначейська служба України, місце знаходження 01601 м.Київ, вул.Бастіонна, 6, .

Повне рішення складено 22 грудня 2020 року.

Суддя Л.І. Савченко