КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №755/2988/20
Провадження № 2/552/1460/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2020 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Дубовик І.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику осіб цивільну справу за позовом Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач Фірма «Т.М.М.» - ТОВ звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що фірма з 29.09.2000 року є експлуатаційною організацією будинку за адресою: АДРЕСА_1 та з цього часу надає послуги з утримання машиномісць у підземній автостоянці за цією ж адресою.Відповідач відповідно до договору купівлі-продажу машиномісця від 22.10.2008 року, є власником машиномісця 7, що розташоване у підземному паркінгу по АДРЕСА_1 , та з цього моменту повинен нести витрати по утриманню автопаркінгу, так як машиномісце не є відокремленим, знаходиться у підземному паркінгу на 35 машиномісць, який має місця загального користування, на утримання якого позивачем сплачуються кошти суб`єктам господарювання, які ці послуги надають.У зв`язку з відмовою відповідача від укладення відповідного договору на утримання машиномісця та від оплати за надані послуги, в межах строку позовної давності, заборгованість відповідача за надані послуги з утримання машиномісця в підземному паркінгу, згідно із тарифами на утримання підземного паркінгу, у період з грудня 2018 року по січень 2020 року становить 10890 грн.. Також у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання до нього можливо застосувати штрафні санкції, а саме 4025,26 грн. пеня, 354,45 грн. 3% річних, 532,52 грн. інфляційні нарахування.

Тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 15802,32 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн..

Ухвалою від 29 вересня 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

19.10.2020 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» від 09.11.2017 року, на яку посилався позивач у обґрунтування своїх позовних вимог, набрала чинності лише 01.09.2019 року, тому посилання позивача на ст..7 цього Закону, як підставу про стягнення боргу за період з грудня 2018 року по 31.08.2019 року є безпідставною та відповідно ця норма не може бути застосована, як правова підстава про стягнення боргу. Також зазначив, що жодних договорів на утримання паркінгу між сторонами укладено не було. Зазначив, що посилання позивача на акт звірки, як на основний доказ розрахунку розміру боргу відповідача, є необґрунтованим, а сам акт недопустимим та неналежним доказом . Щодо стягнення із відповідача судових витрат по сплаті судового збору, посилається на те, що є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією посвідчення, що долучена до відзиву.

26.10.2020 року до суду від позивача Фірми «Т.М.М.» - ТОВ надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що деякі власники паркомісця ухилялися і ухиляються від підписання договору про надання послуг з утримання авто паркінгу та машино місця, одним з яких є відповідач. Зазначив, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, водночас відсутність договору про надання житлово комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником машиномісця № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі продажу машиномісця від 22.10.2008 року./а.с.10-11/

Як убачається із матеріалів справи, фірма «Т.М. М .» ТОВ з 29.09.2000 року є експлуатаційною організацією будинку за адресою: АДРЕСА_1 та з цього моменту надає послуги з утримання машиномісця у підземній автостоянці по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта./а.с.13-15/

Тариф на утримання підземного автопаркінгу змінювався наступним чином: з 01.01.2018 р. - 620 грн /паркомісце, з 01.01.2019 р. - 790 грн/паркомісце, що підтверджується складовими тарифу на послуги з утримання паркінгу та деталізованим звітом щодо складових тарифу на послуги з утримання паркінгу./а.с.31-36/

Витрати позивача на послуги з: прибирання прибудинкової території, охорони та обслуговування шлагбаумів та воріт по АДРЕСА_1 за період з 01.12.2018 року по 01.01.2020 року підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що позивачем на ім`я відповідача в період з 01.12.2018 року по 31.01.2020 року виписувались рахунки на оплату коштів за експлуатаційні та комунальні послуги паркінгу (паркомісце/стоянка № 007)./а.с.17-30/

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків за період з грудня 2018 року по січень 2020 року, встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за вказаний період становить 10890 грн../а.с.163/

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24.06.2004р., в редакції що діяла станом на час спірних правовідносин, якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи - житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст.. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).

Відповідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1ст. 611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Судом встановлено, що незважаючи на відсутність письмового договору між сторонами про оплату послуг з утримання та обслуговування нерухомого майна, із фактичних стосунків, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки товариством у встановленому законом порядку послуги з обслуговування машиномісць відповідачу надаються, у зв`язку з цим несе витрати, а тому останній повинен також нести зобов`язання по їх сплаті, як власник цих машиномісць.

Крім того, суд враховує правову позицію викладену у Постанові ВСУ від 14.11.2018 року у справі №756/11308/15, де зазначено, що відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг.

На спростування суми заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не було надано контррозрахунку.

Враховуючи встановлені обставини в справі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість, яка становить 15802,32 грн., з яких: 10890 грн. сума заборгованості; 4025,26 грн. пеня; 354,45 3% річних; 532,52 грн. інфляційні нарахування.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Сплачений позивачем судовий збір в сумі 2102 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України встановлено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору (правова позиція ВСУ у справі за №6-1544цс17 від 18 жовтня 2017 року).

Оскільки відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір на користь позивача за подання позову компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст. 258,259,263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю заборгованість в розмірі 15802 грн. 32 коп..

Стягнути за рахунок держави на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариство з обмеженою відповідальністю понесені судові витрати в розмірі 2102 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Фірма «Т.М.М.» - Товаритсво з обмеженою відповідальністю, місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Провіантська, 3, ;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2020 року.

Суддя Т.В. Шаповал