ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«30» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 635/5311/20

провадження № 22ц/818/5434/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року в складі судді Лук`яненко С.А.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем з 21 жовтня 2017 року перебувають у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що з липня 2020 року вона з відповідачем припинили шлюбні стосунки і разом не мешкають. Син проживає разом з нею.

Зазначила, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, її рідні не мають можливості надавати їй матеріальну допомогу. Відповідач працює, інших утриманців, окрім їхнього спільного сина, не має. Отже, він має змогу надавати їй матеріальну допомогу на утримання до досягнення сином трьох років.

Просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років; допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 - задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 серпня 2020 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку; допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів у межах суми виплати за один місяць; стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн на користь держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду змінити та стягнути з нього аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі в розмірі 600,00 грн щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що у нього немає матеріальної можливості сплачувати дружині аліменти в розмірі 1/6 частини. Він може сплачувати аліменти тільки у твердій грошовій сумі у розмірі 600,00 грн щомісячно.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що позивачка не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною сторін до досягнення нею трирічного віку, тому потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка. Доказів неможливості надання утримання дружині відповідачем не надано.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 21 жовтня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 4, 5).

На час розгляду справи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом не мешкають. Їхній син ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 15 липня 2020 року № 2943 (а. с. 3).

Відповідачем надані до суду копії квитанцій, з яких вбачається, що він переказував ОСОБА_1 грошові кошти щомісячно протягом жовтня 2019 року серпня 2020 року (а. с. 30-33).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачки, пояснила, що батьки відповідача та відповідач працюють в теплицях, вирощують городину, якою торгують на базарі, отже не потребують утримання від сина. Таким чином, відповідач має дохід, який приховує.

Свідок ОСОБА_6 , який є батьком відповідача, у суді першої інстанції пояснив, що вони з дружиною утримують господарство, тому протягом двох років допомагали сину та його дружині продуктами харчування та грошима, дарували подарунки. Потім у сина з дружиною стосунки погіршилися, у зв`язку з чим на даний час їм не дають спілкуватися з онуком. Також свідок повідомив, що син допомагає їм по господарству та надає матеріальну допомогу.

Положеннями статей 75, 80, 84 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Частиною другої статті 80 СК України передбачено, що розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями частин другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і у разі розірвання шлюбу.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища. Розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно застосував наведені вище положення СК України, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є працездатною особою, має змогу надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 , яка здійснює догляд за їхнім спільним сином, що не досяг трирічного віку, у зв`язку з чим позбавлена можливості працевлаштуватись та отримувати самостійний дохід.

На обліку з безробіття відповідач не перебуває. З жовтня 2019 року періодично переказував позивачці грошові кошти, тобто у нього є можливість надавати ОСОБА_1 матеріальну допомогу.

Доказів того, що батьки відповідача, які є пенсіонерами, перебувають на його утриманні, матеріали справи не містять.

Визначений судом розмір аліментів на дружину відповідає обставинам справи, а доводи ОСОБА_2 про відсутність у нього можливості сплачувати аліменти на дружину є безпідставними, оскільки не підтверджені належними і допустимим доказами. Будь-яких доказів щодо розміру свого доходу відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції.

Запропонований відповідачем в апеляційній скарзі розмір аліментів у 600,00 грн щомісячно є значно меншим прожиткового мінімуму та не є достатнім для забезпечення реалізації тих цілей, на які стягуються аліменти. Відповідач не довів відсутності у нього можливості надавати таку допомогу у визначеному позивачкою розмірі.

Посилання ОСОБА_2 на те, що після ухвалення оскаржуваного рішення суду він отримав судовий наказ від 23 вересня 2020 року про стягнення з нього аліментів на утримання сина, висновків суду не спростовують, оскільки сплата аліментів на утримання сина не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу дружині. Судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, виданий 23 вересня 2020 року, тобто вже після постановлення оскаржуваного рішення суду, не міг бути врахований судом при постановленні рішення та не є підставою для його скасування чи зміни. Подальша зміна майнового чи сімейного стану платника аліментів не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду, а може бути підставою звернення до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді

Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.