Провадження № 2/522/6539/20
УХВАЛА

28 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши заяву представника позивача Вознюка А.М. про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання договорів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В. з 13.10.2020 року знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання договорів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

До суду 23.12.2020 року надійшла заява представника позивача, згідно якої він заявив відвід головуючому судді, посилаючись на те, що під час розгляду даної справи суддя постановила ухвалу від 14.12.2020 року, якою задоволено клопотання представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та застосовано зустрічне забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.); встановив п`ятиденний строк на виконання даної ухвали суду з моменту її проголошення. Представник позивача посилався на те, що вступна та резолютивна частини ухвали суду були проголошені 14.12.2020 року, її повний текст було складено 17.12.2020 року, а отримано позивачем 22.12.2020 року. За таких обставин, стороні позивача не зрозуміло, з якого часу пішов відлік строку для внесення коштів на депозит. Окрім того, представник позивача не погоджується з даною ухвалою суду про зустрічне забезпечення та вважає, що підстав для застосування до позивача заходів забезпечення позову. Також посилався, що суддею клопотання товариства про застосування заходів забезпечення позову було розглянуто без оплати ними судового збору. За викладеного, вважає, що головуюча суддя належним чином не ознайомлена з матеріалами справи або заінтересована в розгляді справи на користь відповідачів, а тому звернувся з даною заявою про відвід судді.

У відповідності до ч.7-8 ст. 39 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Матеріали заяви суддя отримала 24.12.2020 року. З огляду на те, що 25.12.2020 року є святковим вихідним днем, дана заява розглядається судом 28.12.2020 року.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву представника позивача про відвід, вважає, що остання є необґрунтованою та не має об`єктивного підґрунтя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (п.3 ст.46 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вбачає, що обставини, на які вказує представник позивача, є його особистою суб`єктивною думкою та не відносяться до об`єктивних обставин при розгляді даної справи, з якими законодавець пов`язує відвід судді.

При цьому, суд не погоджується із доводами представника позивача з приводу не ознайомлення судді з матеріалами справи чи її заінтересованості, оскільки викладені обставини жодними доказами не підтвердженні.

Суд вбачає, що сторона позивача фактично не погоджується із процесуальним рішенням суду (застосуванням заходів зустрічного забезпечення позову), прийнятим за розглядом справи, що не відноситься до підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, для відводу судді, та не відповідає вимогам ч.4 ст. 36 ЦПК України.

Також, посилання представника позивача на те, що суд розглянув клопотання сторони відповідача без сплати ними судового збору суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки положеннями чинного Закону України «Про судовий збір» не передбачена сплата судового збору за подання такої заяви. Окрім того, представником позивача також не наведено відповідної правової норми, яка б передбачала сплату судового збору за подання такого клопотання.

Також, суд вважає недоречним посилання представника позивача на те, що не зрозуміло, з якого строку пішов 5денний строк на виконання ухвали суду, оскільки сторона позивача була присутня при проголошенні вступної та резолютивної частини ухвали суду та строк її виконання було визначено при її проголошенні судом, а саме з моменту проголошення. Окрім того , судом був визначений строк виконання ухвали не п`ять днів, як зазначає представник позивача, а 15 днів.

Отже, не вбачаючи об`єктивного критерію, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суду при вирішенні процесуальних питань, суд вважає, що непогодження позивача з процесуальною дією не може бути підставою для відводу суддів, та в подальшому може бути предметом розгляду при апеляційному оскарженню рішень по справі.

Додатково суд враховує, що сторона позивача скористалась свої процесуальним правом, передбаченим ст. 353 ЦПК України, та 22 грудня 2020 року подала апеляційну скаргу на вказану ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2020 року.

Щодо доводів заяви про відвід, який стосується суб`єктивного критерію безсторонності суддів, а саме: особистої заінтересованості судді в розгляді даної справи, то припущення відносно безсторонності та можливої упередженості в даній справі, є безпідставним.

За викладеного, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви представника позивача про відвід головуючого судді у зв`язку з її необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 11 ст. 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі.

У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наявні правові підстави для зупинення провадження по даній справі та передачі заяви до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Домусчі Л.В..

Керуючись: ст. ст. 10-13, 36, 39, 40, 43, 49, 89, 247, 258-260, 268, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді.

Зупинити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання договорів недійсними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди протягом двох днів для вирішення питання відповідно до ст. 40 ЦПК України.

Заяву передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення в порядку ч.1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Домусчі Л.В..

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та підписано суддею 28.12.2020 року.

Суддя: Л.В. Домусчі