ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 646/1145/20-ц

провадження № 22ц/818/6074/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Маміної О.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року в складі судді Янцовської Т.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та вирішити питання щодо судових витрат.

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у справі, яке мотивовано тим, що ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року відкрито провадження у справі № 646/6198/20-ц за його позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Вважав, що розгляд даної справи неможливий до вирішення справи № 646/6198/20-ц.

Просив зупинити провадження у даній справі до вирішення справи за його позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю, що розглядається в порядку цивільного судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі задоволено; зупинено провадження у справі до розгляду Червонозаводським районним судом м. Харкова цивільної справи № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не зазначив, з яких підстав неможливо розглянути дану справу до вирішення іншої справи. Вказала, що таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

21 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав ухвалу суду законною, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі через неможливість розгляду даної справи до вирішення справи № № 646/6198/20-ц.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що об`єктивно неможливо розглянути цю справу до вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовими зобов`язаннями.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя, в якому позивачка просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в порядку розподілу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та вирішити питання щодо судових витрат.

Також, на розгляді у Червонозаводському районному суді м. Харкова перебуває цивільна справа № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням, в якій позивач просив визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_2 , покласти на ОСОБА_1 зобов`язання за кредитними договорами в Ѕ частині та стягнути з ОСОБА_1 : за кредитним договором від 14 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» на користь банку грошову суму в розмірі 30 271,15 грн та стягнути з ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 лютого 2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» грошову суму в розмірі 29 702,50 грн.

У пункті шостому частини першої статті 251 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

У справі, яка переглядається, предметом спору є визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

В справі, яка послугувала зупиненню провадження у справі, - стягнення суми за грошовим зобов`язанням, що є підставою для визнання спірної квартири особистою власністю ОСОБА_2 .

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, зазначивши іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав об`єктивні обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити та оцінити при розгляді даної справи наявність обставин (фактів), якими позивачка обґрунтовувала свої вимоги про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя.

Із змісту статті 251 ЦПК України вбачається, що зупинення провадження у справі має на меті полегшити доказову діяльність осіб, які беруть участь у справі, в силу так званих преюдиціальних фактів.

При цьому слід зазначити, що відповідно до частин 4, 5, 6 статті 82 ЦПК України тільки ті обставини, встановлені судовим рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Із клопотання про зупинення провадження у справі не вбачається, які факти, що мають в подальшому розцінюватися як преюдиціальні, повинен встановити суд при розгляді справи № 646/6198/20-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистою власністю та стягнення суми за грошовим зобов`язанням, першочергове значення якої є стягнення суми за кредитним договором з ОСОБА_1 .

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивачки на розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, відповідно до частини 6 статті 374, статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду до цього ж суду. При цьому судова колегія зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити питання щодо об`єднання позовів, якщо це не суперечить вимогам статті 188 ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, питання щодо стягнення судових витрат за подання апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 листопада 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 грудня 2020 року.