Ухвала

Іменем України

29 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/1530/18

провадження № 61-6669ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка Миколи Олександровича щодо відновлення виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Центральний ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області) Микитюка М. О. щодо відновлення листом від 21 листопада 2019 року №119623/15.26-25/38, направленим Державному професійно-технічному навчальному закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», виконавчого провадження.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року, в задоволенні скарги відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що порушення прав і свобод боржника

ОСОБА_1 з боку головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М.О. під час проведення виконавчих дій, зокрема, при направленні листа від 21 листопада 2019 року № 119623/15.26-25/38 до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище», відсутні. Державний виконавець, який діяв виключно в межах своїх повноважень та вимог Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, також дійшов висновку про те, що головний державний виконавець Центрального ВДВС

м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюк М.О. правомірно, не відкликаючи постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника від 16 травня 2019 року, направив до органу, якому належало виконувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, повідомлення щодо проведення утримання за цією постановою. Дії державного виконавця Микитюка О.М.

з направлення повідомлення від 21 листопада 2019 року про проведення утримання аліментів з доходів боржника відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" відповідали вимогам положень статті 182 СК України та статті 71 Закону.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2020 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права і не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржені судові рішення скасувати і передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

ОСОБА_1 вважає неправомірними дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М. О. щодо відновлення виконавчого провадження листом від 21 листопада 2019 року, оскільки поновлення стягнення на підставі листа законодавством про виконавче провадження не передбачено. Вважає, що суди не з`ясували чи було зупинене виконавче провадження 04 липня 2019 року та не надали оцінки повідомленню державного виконавця від 04 липня 2019 року, вимозі державного виконавця від 28 серпня 2019 року, тому, що державний виконавець визнав у судовому засіданні, що незаконно зупинив проведення стягнення. Проте дії державного виконавця щодо зупинення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника у Державному професійно-технічному навчальному закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» незаконними не визнавалися. Зазначає, що актовий запис про те, що він є батьком ОСОБА_3 анульовано,

у зв`язку з чим на нього не можуть бути покладені обов`язки утримувати дитину.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Суди встановили, що за заявою стягувача ОСОБА_4 головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М. О. 27 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/1530/18, виданого 26 лютого 2019 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом, тобто з 23 січня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

Постановою від 16 травня 2019 року головним державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюком М. О звернено стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 у Державному професійно-технічному навчальному закладі «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище».

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня

2019 року, якими визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду

з даним позовом, тобто з 23 січня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. При цьому Верховним Судом не вирішувалось питання щодо зупинення виконання рішення суду першої інстанції.

04 липня 2019 року державним виконавцем на адресу Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" направлено лист № 59457/15.26-25/38 з проханням зупинити виконання постанови від 16 травня 2019 року до вирішення судом справи по суті.

28 серпня 2019 року державним виконавцем складено вимогу про відновлення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 травня 2019 року, яка направлена до Державного професійно-технічного навчального закладу "Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище" для виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2019 року зобов`язано головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Микитюка М. О. усунути порушення прав боржника ОСОБА_1 шляхом скасування вимоги державного виконавця від 28 серпня

2019 року до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище».

На виконання вказаної ухвали 13 листопада 2019 року державним виконавцем до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» направлено лист про повернення без виконання вимоги державного виконавця від 28 серпня 2019 року про відновлення виконання постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 травня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 22 січня 2019 року залишено без задоволення, а зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції залишено без змін.

21 листопада 2019 року державним виконавцем Микитюком М. О. до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» направлено листа № 119623/15.26-25/38, в якому вказує проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 травня 2019 року.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства

є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року

№ 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за

№ 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених законом та іншими нормативно-правовими актами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті

6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Суди встановили, що державним виконавцем правомірно та в межах наданих йому повноважень вжито заходи для примусового виконання судового рішення, зокрема, 21 листопада 2019 року до Державного професійно-технічного навчального закладу «Вінницьке міжрегіональне вище професійне училище» направлено листа щодо необхідності проводити утримання згідно постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16 травня 2019 року.

За таких обставин суди зробили обґрунтований висновок про відмову

у задоволенні скарги.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE

v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від

24 березня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Микитюка Миколи Олександровича щодо відновлення виконавчого провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов