ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3381/14-ц Головуючий суддя І інстанції Короткий І. П.
Провадження № 22-ц/818/4560/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року, ухвалене у складі судді Короткого І.П., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 05.07.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу грошові кошти у сумі 38600 доларів США строком до 04.07.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитом. 05.07.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконала. За договором від 30.06.2010 ТОВ «Український промисловий банк» передав позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 155122,63 грн, яку позивач просив стягнути разом з судовими витратами на свою користь з відповідача та в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 травня 2014 року, яке було скасоване ухвалою цього ж суду від 08.08.2016, задоволено позов ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 155122 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять дві) гривні 63 копійки боргу та 1551 (одну тисячу п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 23 копійки судових витрат.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05.07.2006, що складає 155122 (сто п`ятдесят п`ять тисяч сто двадцять дві) гривні 63 копійки, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що предметом спору у вказаній справі є стягнення з відповідача (як майнового поручителя відповідно до іпотечного договору) суми заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 444/06- КВ, згідно умов якого, вона отримала кредит в розмірі 38600 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,5% річних за весь час фактичного користування кредитом до повного погашення боргу.

Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні вирішив питання щодо її обов`язків за кредитним договором, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Таким чином, оскаржуване судове рішення фактично встановлює розмір її зобов`язань перед відповідачем по даній справі, як новим кредитором, хоча до участі у цій справі вона не залучалася.

Вказала, що в якості доказу заборгованості взято до уваги лише довідку банку щодо розміру заборгованості. Суд не досліджував додатки до договорів, графіки погашення заборгованості тощо.

Послалась на те, що було проігноровано заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності як до поручителя.

Зазначила, що оскаржуваним рішенням суду із відповідача, як поручителя було стягнуто 155122, 63 грн. В той же час рішенням Московського районного суду м. Харкова у справі № 643/6911/13-ц від 31.05.2019, частково зміненим постановою Харківського апеляційного суду від 12.11.2019 за позовом банку до неї, як боржника за основним зобов`язанням, було стягнуто 125180,45 грн.

Вважає, що судом безпідставно не досліджено досудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказала, що майновому поручителю не надсилалась вимога банку про усунення порушень вимог основного зобов`язання.

Зауважила, що банком не було визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Учасники справи не скористались право на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За правилом п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачу грошові кошти у сумі 38600 доларів США строком до 04.07.2012 зі сплатою відсотків за користування кредитом. 05.07.2006 між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем з метою забезпечення вказаного кредитного договору був укладений іпотечний договір, за яким відповідач передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконала. За договором від 30.06.2012 ТОВ «Український промисловий банк» передав позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 155122,63 грн.

Ці обставини підтверджуються копією кредитного договору від 05.07.2006, копією договору іпотеки від 05.07.2006, довідкою про заборгованість, договором про передачу активів від 30.06.2010.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено підстави заявленого позову.

ПАТ «Дельта Банк» просить стягнути з майнового поручителя вказану заборгованість та в рахунок погашення звернути стягнення на предмет іпотеки з посиланням на п. 4.5 договору іпотеки та ст.41 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на час подання позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1,3 ст.33, ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, що діяла на час подання позовної заяви) у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права суд не з`ясував, що заявлений до іпотекодавця позов стосується також прав та інтересів божника за договором кредиту, ОСОБА_1 , яка не була залучена до розгляду справи, а суд ухвалив рішення про стягнення боргу, стосовно якого ОСОБА_1 є боржником та відповідачем, з майнового поручителя.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням питання щодо обов`язків за кредитним договором, тому апелянт ОСОБА_4 має бути залучена до розгляду цієї справи, що надає їй можливість реалізації передбачених у ст. 43 ЦПК України прав та обов`язків, зокрема щодо подання своїх заперечень проти позову та доказів на підтвердження, та відповідно до ст. 52 ЦПК України звернутися до суду із самостійним позовом до банку з приводу підстав розглянутого позову щодо розміру заборгованості та припинення іпотеки, оскільки саме до цього за своїм змістом зводяться доводи апеляційної скарги.

При апеляційному розгляді справи апелянт з урахуванням визначених у ч. 1 ст. 52 ЦПК України темпоральних процесуальних обмежень позбавлена у повній мірі скористатися цими правами, що в цілому не вирішує завдання цивільного судочинства, визначене у ст. 2 ЦПК України.

Внаслідок цього з урахуванням норми ч. 2 ст. 12 ЦПК України про те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом колегія суддів позбавлена процесуальної можливості перевіряти доводи скарги, з`ясувати дійсні обставини справи та обґрунтованість розглянутого судом позову при неповному складі учасників справи в суді першої інстанції, оскільки повна апеляція чинним ЦПК не передбачена.

Таке порушення норм процесуального права відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, що не позбавляє банк права звернутися до суду з новим позовом із залученням апелянта основного боржника за договором кредиту до розгляду справи в якості третьої особи.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.