Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"28" грудня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Ткачук Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначив, що він є квартиронаймачем кімнати АДРЕСА_1 . Відповідачі по справі є синами позивача та були зареєстровані за вказаною адресою, як члени родини наймача житла. Між тим, з 2014 року та по теперішній час відповідачі не проживають в кімнаті, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні кімнати. У кімнаті не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явився, його інтереси в суді представляє ОСОБА_4 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримує та додатково направив на адресу суду письмові пояснення свідків.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про день розгляду справи повідомлялася належним чином.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як наголошує ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків встановлених ч.1, п.п.1 та 5 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Так, позивачем було надано суду наступні документи.

Відповідно до ордеру № 528 виданого 10 червня 1993 року кімната №3 і гуртожитку АДРЕСА_2 надана для проживання ОСОБА_1 (склад сім`ї - 4 людини) житловою площею 37,19 кв.м.

Отже, квартиронаймачем є позивач по справі ОСОБА_1 . До членів його сім`ї, що зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , належать: дружина ОСОБА_3 , 1965 року народження, сини ОСОБА_2 ,1992 року народження, та ОСОБА_1 , 1988 року народження.

Вказане також підтверджується інформаційною довідкою Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №15-13.07-1179 від 24 вересня 2020 року.

Представником позивача направлено на адресу суду письмові пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , відповідно до яких вони підтверджують факт того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виїхали з будинку 6 років тому, особистих речей не залишили, ремонтом оселі не займаються, комунальні послуги не сплачують.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не було надано відповідного акту, складеного уповноваженою особою, який би підтверджував факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації понад встановлений законодавством строк та причин їх відсутності.

Отже, жодних належних, допустимих та переконливих доказів того, що відповідачі відсутні за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців, суду надано не було.

Виходячи із наданих матеріалів, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.12, 76,77, 81, 89,280, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Ю. О. Матвєєва