Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участі секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою, -

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 06.05.2008 року між ним та ПАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір №0415/0508/56-019. Цього ж дня, в забезпечення кредитного договору укладено іпотечний договір №0415/0508/56-019-Z-1, згідно якого в іпотеку передано нежитлове приміщення №45, що складається з офісу №7, кабінету №8, 9, туалету №10, входу в підвал 11, загальною площею 106,00 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу вимог за кредитним договором. 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.11.2014 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору №0415/0508/56-019 в розмірі 454892,33 грн. 03 травня 2018 року виконавче провадження по виконанню рішення суду закрито, у зв`язку з повним погашенням заборгованості. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.03.2019 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення додатково нарахованих процентів, пені за кредитним договором відмовлено. Позивач наголошує, що заборгованість за кредитним договором сплачена в повному обсязі, у зв`язку з чим невиконання банком зобов`язання щодо зняття іпотеки майна призводить до порушення його права власності. На підставі викладеного просить визнати припиненим іпотечний договір №0415/0508/56-019-Z-1 від 06.05.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк», зняти заборону на відчуження предмету іпотеки, припинити зобов`язання позивача як позичальника, визнати відсутнім у відповідача права на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Також надав відповідь на відзив, в якій наголосив, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює строк дії кредитного договору, на час звернення з таким позовом, вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальник вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Зобов`язання позивача по кредитному договору припинені за підстави їх повного виконання.

Представник позивача ОСОБА_3 , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги (юридичних послуг) №07/2020 від 10.06.2020 року та ордеру серії ДН №067114 від 11.06.2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які діють на підставі довіреностей, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язання згідно ст.625 ЦК України, в межах загального строку позовної давності становить 41269,16 грн. і в банка є час на пред`явлення позову до суду. Законних підстав для визнання правовідносин щодо кредитного договору чи договору іпотеки припиненими чи виконаними в повному обсязі, зняття заборони, у суду немає. На підставі викладеного в задоволенні позову просили відмовити.

Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 06.05.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір «споживчий кредит під заставу комерційної нерухомості» №0415/0508/56-019, відповідно до якого позичальником отримано кредит в сумі 730000,00 грн.

06 травня 2008 року на забезпечення виконання кредитного договору №0415/0508/56-019, між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» укладено договір поруки №0415/0508/56-019-Р-1.

Також на забезпечення виконання кредитного договору №0415/0508/56-019, 06 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» укладено іпотечний договір №0415/0508/56-019-Z-1, відповідно до якого в іпотеку було передано вбудоване нежитлове приміщення (офіс) №45, що складається з офісу №7, кабінету №8, 9, туалету №10, входу в підвал 11, загальною площею 106,00кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 Іпотечного договору передбачено, що цим договором забезпечується належне виконання іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають (та/або випливатимуть) з кредитного договору №0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року, укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі щодо: повернення іпотекодавцем іпотекодержателю кредиту у сумі 730000,00 грн. в строк до 06 травня 2018 року; сплати іпотекодавцем процентів за користування кредитом у порядку та строки, визначені кредитним договором; виконання іпотекодавцем інших зобов`язань, передбачених кредитним договором в повному обсязі, на умовах і в строки визначені в кредитному договорі; а також іпотекою забезпечується відшкодування іпотекодавцем будь-яких витрат та збитків іпотекодержателя, пов`язаних з неналежним виконанням іпотекодавцем умов кредитного договору та/або цього договору ( у тому числі сплати пені, штрафів, відшкодування збитків), а також витрат іпотекодержателя, пов`язаних зі зверненням стягнення на предмет іпотеки за цим договором, у тому числі витрат на утримання і збереження такого предмета іпотеки.

Як вбачається з п.16 Іпотечного договору, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення. Одночасно з нотаріальним посвідченням даного договору накладається заборона відчуження предмета іпотеки. Договір діє до виконання іпотекодавцем основного зобов`язання чи настання одного з випадків, передбачених ст.17 Закону України «Про іпотеку».

25 травня 2012 року між ВАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу вимог за кредитним договором №0415/0508/56-019 та іпотечним договором, укладеним в його забезпечення.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу вимог за кредитним договором №0415/0508/56-019 та іпотечним договором, укладеним в його забезпечення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 21.11.2014 року позов ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з відповідачів борг за кредитним договором в розмірі 454892,33грн., а також судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Як вбачається з квитанції № від 16.04.2018 року, на виконання рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.11.2014 року, ОСОБА_1 сплачено борг по виконавчому провадженню №48751790 в сумі 458546,33 грн., а також згідно квитанцій від 16.04.2018 року №№1, 2 ним сплачено витрати виконавчого провадження в сумі 5500,00 грн. та виконавчий збір в розмірі 45854,63 грн.

Згідно постанови державного виконавця Гладибороди Д.О від 03.05.2018 року, виконавче провадження №48751790 з примусового виконання виконавчого листа №263/10086/14-ц від 21.11.2014 року, виданого Жовтневим районним судом м.Маріуполя Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 454892,33 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн. закінчено, у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.03.2019 року в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 направив ПАТ «Альфа-Банк» заяву з проханням припинити дію кредитного договору та чинність іпотечного договору, у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

30 жовтня 2019 року в листі №100018-23.1-б/б ПАТ «Альфа-Банк» відмовили в припиненні іпотеки.

09 січня 2020 року ОСОБА_1 направив ПАТ «Альфа-Банк» пропозицію досудового вирішення спору з проханням надати документи для зняття заборони іпотеки майна відповідно до Іпотечного договору №0415/0508/56-019-Z-1 від 06.05.2008 року.

04 лютого 2020 року в листі №11637-23.1-б/б АТ «Альфа-Банк» відмовили в припиненні іпотеки.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту ст.ст.526, 599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.ч.4, 5, 6 ст.3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст.ст.3, 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Верховним Судом України в постанові від 08 лютого 2017 року у справі №6-2560цс16 висловлена правова позиція, в якій зазначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 598,599 ЦК України). Оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за договором кредиту виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, припиняються.

Аналогічна позиція, щодо припинення іпотеки у разі виконання основного зобов`язання зазначена в постанові Верховного Суду України за № справи 6-243цс14 від 04.02.2015 року.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно дост.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до Статті 1 Першого протоколу до Конвенції визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні по справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року ЄСПЛ визначив основні критерії, згідно яких необхідно оцінювати дотримання вимог Статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи:

- чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції;

- чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства;

- чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства;

- чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Встановлено, що ПАТ «Альфа-Банк» використано право на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, яка складалася з усього тіла кредиту, що залишилось, суми процентів та пені.

Позивачем заборгованість, визначена у рішенні суду сплачена, тобто рішення виконано у повному обсязі, що свідчить про виконання основного зобов`язання.

З часу, коли кредитний договір припинив свою дію, іпотека згідно іпотечного договору могла зберігатись виключно щодо невиконаного позичальником основного зобов`язання, а тому твердження банку про наявність боргу є необґрунтованими, оскільки дія кредитного договору припинилась, а банк має можливість лише використати своє право, передбачене положеннями ч.2 ст.625 ЦПК України.

Згідно висновку, наведеного у Постанові Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі №500/4127/16-ц (провадження №61-22142св18), правильним є висновок про те, що основне зобов`язання за кредитним договором виконано, у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст.559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки).

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року зроблено висновок, що за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі №910/16461/16; також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц).

Враховуючи встановлені вище обставини, що полягають у припиненні основного зобов`язання, суд приходить до висновку про необхідність визнання іпотеки припиненою.

Незважаючи на ці обставини, відповідачем порушуються права ОСОБА_1 відносно припинення кредитних правовідносин та зобов`язань за іпотечним договором.

Заперечення відповідача проти припинення іпотеки, у зв`язку з наявністю в нього права на стягнення з позивача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, не заслуговують на увагу, оскільки таке право банк не реалізував, відповідних вимог не заявляв, а компенсація за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, не є складовою основного зобов`язання.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання за договором, таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом його визнання на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України.

Право відповідача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після пред`явлення до позичальника вимог щодо стягнення в судовому порядку заборгованості та ухвалення рішення з даного приводу, тому припинилося і кредитне зобов`язання, що зумовлює припинення іпотеки з огляду на її похідний характер. Залишення відповідачем за собою права пред`явити вимогу до позивача з метою захисту прав та інтересів згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, не обтяжено іпотекою.

Отже, внаслідок повного виконання основного зобов`язання припиняється забезпечення його іпотекою, а також припиняється обтяження зазначеного іпотечного майна.

Таким чином, зобов`язання позивача за іпотечним договором, які є похідними від основного зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором, є припиненими, а наявна заборона відчуження належного ОСОБА_1 нерухомого майна та відомості, внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна щодо нерухомості, обмежують право власності позивача, а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту.

Оскільки запис про заборону на відчуження об`єкту нерухомого майна, що є власністю ОСОБА_1 , у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, порушує право позивача на розпорядження своїм майном, а на даний час у зв`язку з повним виконанням грошового зобов`язання перестали існувати підстави заборони обтяження зазначеного нерухомого майна, існування договору іпотеки та запису про заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що є власністю позивача, порушує його право як власника.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання зобов`язання припиненим, припинення іпотечного договору та зняття заборони відчуження.

Що стосується вимог позивача про визнання відсутності у ПАТ «Альфа-Банк» права на стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, слід зазначити наступне.

Судом вже встановлено, що основне зобов`язання за кредитним договором є виконаним, у зв`язку з повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з боржників всієї суми заборгованості за цим договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставі ст.559 ЦК України. Визнання відсутності у відповідача права на стягнення заборгованості не являється належним способом захисту в даному випадку та відповідно задоволенню не підлягають, оскільки основне зобов`язання припинено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.280-283, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання іпотеки припиненою - задовольнити частково.

Визнати зобов`язання за Кредитним договором №0415/0508/56-019 від 06.05.2008 року та додатковими угодами до нього, що були укладені між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», припиненими.

Визнати припиненим іпотечний договір №0415/0508/56-019-Z-1 від 06.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», за яким в іпотеку було передано вбудоване нежитлове приміщення

(офіс) №45, що складається з офісу №7, кабінету №8, 9, туалету №10, входу в підвал 11, загальною площею 106,00 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зняти заборону відчуження нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , а саме вбудованого нежитлового приміщення (офіс) №45, що складається з офісу №7, кабінету №8, 9, туалету № НОМЕР_1 , входу в підвал 11, загальною площею 106,00кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис про обтяження цього майна.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» () на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який проживає в АДРЕСА_2 , судові витрати у вигляді сплачено судового збору в розмірі 840,80 грн.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт