УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" грудня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Рузського районного суду Московської області від 05 березня 2020 року,-

установив:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Рузського районного суду Московської області від 05 березня 2020 року.

Вивчивши заяву та додані до неї документи встановлено, що заява підлягає залишенню без розгляду, виходячи з наступного.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном.

Відповідно до положень ст. 51 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань; б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Положеннями частин 2, 3 ст. 54 Конвенції про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року визначено, що суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Згідно вимог п. 3 ч. 3 ст. 466 ЦПК України, якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються документи які засвідчують, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Так, зі змісту рішення Рузського районного суду Московської області від 05.03.2020 року ухваленого у справі № 2-282/120 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини убачається, що відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, а його місцезнаходження невідомо.

Натомість, заявником на виконання вимог ч. 3 ст. 466 ЦПК України до заяви не додано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 , стосовно якого було ухвалено рішення іноземного суду, був повідомлений про дату, час і місце розгляду Рузським районним судом Московської області справи № 2-282/120 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Такими доказами є відповідні документи, що містять інформацію про отримання стороною відносно якої ухвалено судове рішення викликів в судове засідання з розгляду конкретної справи.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 466 ЦПК України, суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Враховуючи вищевикладене, оскільки заявником при зверненні до суду не дотримано вимог ч. 3 ст. 466 ЦПК України, заява ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Рузського районного суду Московської області від 05 березня 2020 року підлягає залишенню без розгляду на підставі положень ч. 4 ст. 466 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 353, 466 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Рузського районного суду Московської області від 05 березня 2020 року залишити без розгляду та повернути заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 грудня 2020 року.

Суддя