ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №577/2489/20

Номер провадження 22-ц/816/2345/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Конотопська міська рада, приватний нотаріус Конотопського міського нотаріального округу Ворона Галина Іванівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2020 року в складі судді Кравченка В.О., ухвалене в м. Конотоп,

В С Т А Н О В И В:

13 липня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю в АДРЕСА_1 з 2012 року, тобто більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що з 2002 року проживала з ОСОБА_2 в одному під`їзді будинку та підтримували дружні відносини. Внаслідок похилого віку та незадовільного стану здоров`я ОСОБА_2 потребувала допомоги та стороннього догляду, а тому, починаючи з січня 2012 року і до смерті спадкодавця вона проживала в квартирі останньої, здійснюючи догляд. За власні кошти поховала ОСОБА_2 . Встановлення даного факту необхідно для отримання права на спадщину.

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву.

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом першої інстанції не враховані покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що заявниця та покійна ОСОБА_2 не тільки проживали у квартирі останньої з 2013 року, а й вели спільне господарство, мали спільне харчування, спільний бюджет, заявниця піклувалася про покійну ОСОБА_2 , бо остання мала дуже поганий стан здоров`я і піклуватися про неї було нікому. Крім того, заявниця здійснила поховання спадкодавиці ОСОБА_2 .

Також вказує, що місцевим судом не взято до уваги письмові докази по справі, а саме: медичну документацію, яка підтверджує вкрай поганий стан здоров`я спадкодавця, повідомлення ЦРЛ, у якому вказано, що покійна мала 2 групу інвалідності. Зазначає, що у сукупності з наявними поясненнями свідків про відсутність у покійної ОСОБА_2 осіб, які б її доглядали, також підтверджує, що саме заявник, як член сім`ї, доглядала покійну ОСОБА_2 . Вказує, що надана нею довідка про причину смерті доводить те, що вона здійснила поховання спадкодавиці, що також підтвердили свідки.

Відзив від заінтересованих осіб на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Кондратенка М.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав заяви, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , тобто за іншою адресою, ніж спадкодавець.

За життя ОСОБА_2 не зверталася у відповідні органи з метою реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у квартирі спадкодавця або із зазначенням її як членом своєї сім`ї. Квартирна плата нараховувалась, як за проживання в спірній квартирі однієї особи ОСОБА_2 . Дані факти були підтверджені заявником в судовому засіданні суду першої інстанції.

ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя була власником квартири АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між заявником та ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, тобто місцевий суд виходив з недоведеності вимог заяви.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами статті 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року по справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 вказувала, що з 2002 року проживала з ОСОБА_2 в одному під`їзді будинку та підтримували дружні відносини. Внаслідок похилого віку та незадовільного стану здоров`я ОСОБА_2 потребувала допомоги та стороннього догляду, а тому, починаючи з січня 2012 року і до смерті спадкодавця вона проживала в квартирі останньої, здійснюючи догляд. Разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який використовували на спільні потреби, харчувалися разом. Вказувала, що за власні кошти поховала ОСОБА_2 .

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що заявник повинен довести належними доказами не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а і факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять належних доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що між заявником та ОСОБА_2 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховані покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які пояснили, що заявниця та покійна ОСОБА_2 не тільки проживали у квартирі останньої з 2013 року, а й вели спільне господарство, мали спільне харчування, спільний бюджет, не є підставою для скасування судового рішення та задоволення заяви, оскільки для задоволення заяви заявник повинен довести не лише факт спільного проживання, а і факти, що доводять проживання однією сім`єю.

Посилання скаржника щодо відсутності у покійної ОСОБА_2 осіб, які б її доглядали, теж не підтверджують обставин, викладених у заяві, а відтак не є підставою для скасування рішення суду.

Твердження скаржника про те, що судом першої інстанції не взяті до уваги письмові докази по справі, а саме: медична документація, яка підтверджує вкрай поганий стан здоров`я спадкодавця, повідомлення ЦРЛ, у якому вказано, що покійна мала 2 групу інвалідності, не заслуговують на увагу суду, оскільки не є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, так як не доводять факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником надана довідка про причину смерті, яка доводить те, що вона здійснила поховання спадкодавиці, що також підтвердили свідки, відхиляється колегією суддів, оскільки організація поховання не доводить факту проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.

Враховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку, що у відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України заявник не надав належних доказів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не менше як п`ять років.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів заяви повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами заяви, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 08 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук