РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року м. Кремінна

Справа № 428/4300/20

Провадження № 2/414/452/2020

Кремінський районний суд Луганської області

в складі: головуючого - судді Ковальова В.М.

за участю секретаря судового засідання Олєйнікової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кремінна цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із здійсненням регламентної виплати потерпілому,-

В С Т А Н О В И В:

МТСБУ 26 травня 2020 року звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на наступне.

03 жовтня 2018 року на вулиці Підборній с. Боровеньки Луганської області відбулась дорожньо-транспортна пригода /далі ДТП/ за участю транспортного засобу Nissan Juke, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та велосипеду збірної моделі під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої останній загинув.

За результатами даної ДТП відповідно до постанови про закриття кримінального провадження в діях ОСОБА_1 вбачається порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху/далі ПДР/.

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована не була.

ОСОБА_3 , яка була визначена потерпілою і понесла витрати, пов`язані із спорудженням надгробного пам`ятника, у розмірі 20 000 грн., 22 січня 2019 року подала до МТСБУ повідомлення про ДТП, а наступного дня вона через представника ОСОБА_4 з метою отримання відшкодування звернулася до МТСБУ з відповідною заявою. Разом із зверненням було надано документи, що підтверджують придбання надгробного пам`ятника вказаної вартості.

Зазначена шкода особисто відповідачем потерпілій не відшкодована.

Наказом від 20 березня 2019 року МТСБУ наступного дня здійснило виплату страхового відшкодування представнику потерпілої ОСОБА_4 в розмірі 20 000 грн.

З метою досудового врегулювання спору на ім`я відповідача була направлена претензія, проте останній її не отримав, вона була повернута у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Тому просить задовольнити позовні вимоги шляхом стягнення з відповідача 20 000 грн. та судового збору у розмірі 2 102 грн. і справу розглянути за відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5 надала відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнає з посиланням на наступне. Винною у ДТП особою є водій велосипеду, який знаходився у стані сп`яніння. Навпаки, у діях відповідача відсутня вина, що стало підставою для закриття кримінального провадження за відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення. Згідно документів, нагробний пам`ятник було придбано у ПП ОСОБА_6 , що знаходиться у Дніпропетровській області, що ставить під сумнів сам факт його придбання та отримання потерпілою виключно 20 000 грн.

Позивач надав письмові пояснення, відповідно до яких відповідач несе цивільну-правову відповідальність незалежно від його вини. Обов`язок доведення непереборної сили діючим законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, тобто на відповідача, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Заслухавши пояснення представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ст. 81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Докази, надані суду сторонами, свідчать про наступне.

Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що йому подзвонив тесть ОСОБА_1 та повідомив про ДТП, дату якого він не пам`ятає, за участю його автомобіля, внаслідок якої загинула людина, та попросив викликати швидку. На вказане місце також приїхала сестра загиблого ОСОБА_3 , якій його тесть згодом виплатив всі витрати, пов`язанні з похованням її брата, у тому числі витрати на придбання пам`ятника, а також моральну шкоду.

Із показань свідка ОСОБА_3 вбачається, що вона від страхової компанії за поховання брата ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримала через її представника ОСОБА_4 , якого вона жодного разу не бачила, 14 000 грн. Перед отриманням грошей представник страхової компанії пропанував 20 000 грн. Пізніше представник страхової компанії вказав, що 6 000 грн. були витрачені на послуги цієї компанії. Раніше вона від ОСОБА_1 отримала у добровільному порядку всі необхідні витрати на поховання брата, в тому числі на пам`ятник.

Постановою слідчого в ОВС СУ ГУНП в Луганській області Р.В. Артеменко від 30 листопада 2018 року було закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України, за фактом ДТП, яка мала місце 03 жовтня 2018 року за участю водія ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_2 в с. Боровеньки Кремінського району Луганської області, внаслідок якої останній загинув, у зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля складу вищевказаного злочину ( а.с.5-7). Разом з тим, було зазначено, що водієм транспортного засобу було порушено вимоги п.12.3 ПДР, а саме: - у разі виникнення перешкоди для руху, яку його учасники об`єктивно спроможні виявити, вони зобов`язанні негайно вчинити заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Відповідно до повідомлення про ДТП (а.с.10) представник ОСОБА_3 . ОСОБА_4 22 січня 2019 року повідомив МТСБУ про ДТП, яка сталася 03 жовтня 2018 року в с. Боровеньки Кремінського району Луганської області за участю водія автомобіля ОСОБА_1 та велосипедиста ОСОБА_2 , внаслідок якого останній загинув. Також ОСОБА_4 направив на адресу МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити відшкодування шкоди у вигляді спорудження надгробного пам`ятника у розмірі 20 000 грн. (а.с.11).

Наказом МТСБУ від 20 березня 2019 року було вирішено про відшкодування цієї шкоди (а.с.12), яка відповідно до платіжного доручення від 21 березня 2019 року (а.с.13) була заявнику сплачена.

Позивачем 10 грудня 2019 року (а.с.14) було направлено на адресу відповідача претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій пропонувалося в добровільному порядку компенсувати зазначені витрати.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» /далі Закон/ містить спеціальні норми щодо врегулювання спірних правовідносин у даній справі.

Пункт 2.1 ст. 2 цього Закону вказує на те, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, ЗУ «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми вказаного Закону.

Відповідно до ч.2 п.22.1 ст. 22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.23.1 ст.23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після цієї пригоди та є прямим наслідком цієї пригоди.

Пунктом 27.4 ст. 27 вказаного Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

На день страхового випадку, тобто смерті ОСОБА_2 03 жовтня 2018 року, мінімальна заробітна плата у місячному розмірі відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» складала 3 723 грн. Позивач відшкодував потерпілій 20 000 грн., що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі - 44 676 грн. /3 723 грн. x 12/.

Таким чином, з огляду на вищевказану норму Закону, позивач не перевищив передбачений ліміт страхового відшкодування по витратам на спорудження надгробного пам`ятника.

Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 Закону /окремі категорії громадяни України/.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як вбачається з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Крім того, відповідно до п. 38.2.1. ст. 38 Закону, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.

Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил ст. 993 ЦК України.

Вказана стаття передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Більш того, страховик потерпілого після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страховика, водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, незалежно від того, чи встановлена вина заподіювача шкоди саме рішенням суду.

Вказана позиція викладена у постанові КГС ВС від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16.

Враховуючи вищенаведені обставини справи та зважаючи на подані докази, суд вважає, що до позивача, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування в межах фактичних витрат, перейшло право вимоги в порядку регресу до відповідача (як до особи відповідальної за завдану шкоду) у розмірі 20 000 грн., і ця шкода підлягає стягненню з відповідача. Тому позов МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування підлягає задоволенню.

Доводи представника відповідача про те, що позивач відшкодував страхові витрати приватному підприємцю, який знаходиться у Дніпропетровській області і в функціональні обов`язки якого не входять виготовлення надгробного пам`ятника, суд не приймає до уваги, оскільки обов`язок перевіряти вказані обставини лежить на позивачеві, а не на суді.

Крім того, суд не приймає доводи представника відповідача та свідків про отримання ОСОБА_3 від відповідача у добровільному порядку вартості пам`ятника, оскільки це не стосується страхових відносин, які склались між страхувальником та страховиком з приводу виплат страхового відшкодування, його сума підтверджується належними та допустимим доказами. З цих підстав суд не може погодитися з доводами свідка ОСОБА_3 про отримання нею лише 14 000 грн.

Необхідно також зауважити, що відповідно до ч.8 ЦК України суд може застосувати аналогію закону /ч.2 ст.1051 цього Кодексу/. Ця норма вказує, що при наявності вищевказаних доказів отримання грошей від відповідача, а також отримання грошей від позивача у меншому розмірі не може доказуватися або спростовуватися свідченнями свідків.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 102 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13,77-81, 263-265,354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 993, 1187, 1191 ЦК України, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , банківські реквізити: IBAN: НОМЕР_2 в АТ «Укрексімбанк» м. Київ; ) відшкодування в порядку регресу витрати, пов`язані із здійсненням регламентованої виплати у розмірі 20 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 102 грн., а всього стягнути 22 102 (двадцять дві тисячі сто дві) грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Луганського апеляційного суду через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.М. Ковальов