УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2020 р. суддя Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В., розглянувши у порядку окремого провадження заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Уса Михайла Вячеславовича про встановлення юридичного факту поширення недостовірної інформації, -

встановив:

16 грудня 2020 р. адвокат Ус М.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:34 на веб-сайті http.anticor.com.ua Національний антикорупційний портал «АНТИКОР».

Звертаючись до суду, представник заявника посилається на те, що особа, яка поширила зазначену недостовірну інформацію невідома, а тому, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, заявник має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації у порядку окремого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду

Суд, дослідивши заяву та додані до неї документи, приходить до висновку про необхідність залишення позовної заяви без руху, оскільки вона подана з недотриманням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, згідно ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні, однак, представник заявника, у резолютивні частині заяви просить «визнати інформацію недостовірною», а не встановити юридичний факт недостовірності такої інформації, як передбачає п. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України;

Крім того, заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Натомість, посилань на докази, які б підтверджували момент публікації згаданої статті (05.02.2017 14.34), факт публічності ОСОБА_1 за перебування на державній посаді, заява не містить.

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України у заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення справи.

Так, згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайту можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК України в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до Закону України «Про телекомунікації», доменне ім`я позначення (словесне, цифрове, словесно-цифрове), яке використовується для ідентифікації діяльності юридичних і фізичних осіб в мережі Інтернет, з будь-якою метою.

Дані про доменне ім`я, якщо до нього підключено діючий в мережі Інтернет веб-сайт, мають містити ІР адреси веб-хостингу дані про провайдера на серверах якого розміщено сторінки веб-сайту. Знаючи назву та адресу провайдера, можна звернутись до нього або з адвокатським запитом, або, якщо він ігнорує адвокатський запит, витребувати інформацію про його клієнта замовника послуги хостингу через суд.

Зі змісту заяви вбачається, що представник заявника просить суд визнання недостовірною та такою, що порушує особисті не майнові права ОСОБА_1 інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 о 13:34 на веб-сайті http.anticor.com.ua Національний антикорупційний портал «АНТИКОР».

Тобто, у даному випадку, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Представник заявника зазначає про те, що особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, тобто автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту встановити неможливо. Водночас, представник ОСОБА_2 посилається на те, що при здійсненні пошуку в мережі інтернет, власником веб-сайту встановлено фірму Teka-Group Foundation, що знаходиться на території Руспубліки Панама, однак, всупереч зазначеному, надає експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сайту у мережі Інтернет, здійснений ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» від 15.08.2019 №135/2019-ЕВ, згідно якого реєстратором доменного імені є фірма Grancy s.r.o. (Чеcька Респубілка), яка містить відомості про веб-сайт та електронну адресу вказаного реєстратора, адресу для листування. Крім того, згаданий висновок містить інформацію про хостинг-провайдера - фірму Variti International GmbH (Швейцарія), її місцезнаходження, контактні дані, адресу електронної пошти.

Доказів звернення представника заявника із запитом до компанії-реєстратора веб-сайту та компанії-надавача послуг хостингу про надання інформації щодо власника веб-сайту або автора статті та доказів відмови у наданні такої інформації до заяви про встановлення факту недостовірності інформації надано не було.

До того ж право заявника на звернення до суду із заявою про забезпечення доказів шляхом їх витребування до подачі позову, передбачене ст. 84, 116-118 ЦПК України.

З урахуванням викладеного, посилання представника заявника на неможливість встановлення особи, яка поширила недостовірну інформацію та звернення до суду із заявою про встановлення факту недостовірності інформації, є передчасними та суперечливими.

Крім того, в порушення вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, представник заявника зазначає у переліку додатків до заяви, роздруківку із офіційного веб-сайту Центральної виборчої комісії відносно кандидата в народні депутати ОСОБА_1 , яка фактично в додатках відсутня; а якість наданої копії висновку експертного лінгвістичного дослідження писемного мовлення №18559 від 22.10.2019 та висновку експерта №1824 від 24.02.2020 за результатами психологічного дослідження, позбавляють суд можливості у повній мірі дослідити їх зміст, оскільки частина аркушів за неналежної якості виготовлення копій документів не містить його повного тексту.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05.1998 р.), у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням викладеного, оскільки саме можливість встановлення відповідача є вирішальною при визначенні процесуального механізму відновлення порушеного права, - в окремому або позовному провадженні, вважаю за необхідне залишити заяву про встановлення юридичного факту без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві, що встановлено положеннями частини 3 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 185, 294 ЦПК України, суддя,

постановив:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Уса Михайла Вячеславовича про встановлення юридичного факту поширення недостовірної інформації в порядку окремого провадження - залишити без руху, надавши заявнику строк для усунення недоліків тривалістю десять днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду у встановлений судом строк, позов буде вважатися не поданим та буде повернутий позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя -