Справа № 369/9734/19
Провадження № 2/369/709/20
РІШЕННЯ

Іменем України

31.12.2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Святошинського районного сулу м. Києва від 14.05.2013 року № 759/4808/13-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

За час перебування Сторін у шлюбі була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 15.03.2017 року у справі № 369/4321/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про майна подружжя: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У вищезазначеному рішенні суду встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 не є об`єктом цивільного обороту та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано .

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Після ухвалення даного рішення, сторони житловий будинок з надвірними будівлями в установленому законом порядку не вводили в експлуатацію, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями не реєстрували, не зверталися до суду з позовом про визнання права власності на матеріали.

Позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 322278830:01:007:0076, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Сторони в добровільному порядку за взаємною згодою, розпорядилися квартирою АДРЕСА_1 , що належала їм на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному, шляхом відчуження квартири на підставі укладання договору купівлі-продажу.

Проте розділити спільну часткову власність в натурі, земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 в добровільному порядку, шляхом укладання та нотаріального посвідчення Договору про виділ в натурі 1/2 частини земельної ділянки, що перебуває у спільній частковій власності не вдалося.

Позивач звернувся до експерта з питання проведення земельно-технічної експертизи.

Згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 року було надано можливі варіанти поділу земельної ділянки.

Тому позивач просив виділити ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 в натурі 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 750,0 кв.м. (0,075) га, що згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 року на схемі позначена під № 1 (зображена зеленим кольором), яка проходить по точкам: 5-6-7-8-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-4-5, зі сторони 16,0 кв.м. - 21,72 м-4,64м-1,0м-1,62м-5,79м-1,0м-3,85м-1,03м-1,53м-1,41м лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літа) та прибудови літ а2) - 1,41 м-2,33-29,81м-24,26м, в тому числі ділянку зображено на схемі під № 1-1 (зображена зеленим кольором зі штрихуванням), яка проходить по точках 8-9-11-12-13-20-8, площею 8,4 кв.м зі сторонами 1,0м-1,62м-5,79м-1,0м-1,0м-8,84, з наданням права ОСОБА_2 можливості доступу обслуговування та поточного ремонту стіни тильного фасаду не введеного в експлуатацію житлового будинку, припинивши право спільної часткової власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:018:0003.

Виділити ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 в натурі 1/2 частину земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 площею 750,0 кв.м (0,075) га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), яка згідно висновку експерта № 91/01-2019 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 18.01.2019 року на схемі позначена під № 2 (зображена жовтим кольором), яка проходить по точках: 1-10-9-11-12-13-14-15-16-17-18-19-3-2-1 зі сторонами 21,67 м-15,86 м-1,62 м-5,79м-1,0м-3,85м-1,03-1,53м-1,41 м-лінія проходить по суміжній стіні прибудови (літ а) та прибудови (літ. А2) 1,41м-2,33м-38,25м-19,98м.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

Представником відповідача було подано до суду відзив згідно якого остання просила відмовити у вимогах позову в повному обсязі.

Представник позивача подала до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, у її відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням апеляційного суду Київської області від 115 березня 2017 року у справі № 369/4321/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про майна подружжя: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частин земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частину земельної ділянки що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У вищезазначеному рішенні суду встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 не є об`єктом цивільного обороту та не може підлягати поділу, оскільки право власності в установленому законом порядку на час розгляду справи не зареєстровано .

Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

Позивачем зареєстровано право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,15 га, кадастровий номер 322278830:01:007:0076, цільове призначення якої: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав.

На підставі висновку експерта позивач просив здійснити виділ сторонам в натурі по 1/2 частини спірної земельної ділянки.

В п. 21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року вказано наступне: виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішені спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою.

Дана угода не ущемляє законні права сторін, не позбавляє їх можливості належно користуватися своєю частиною будинку, не суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам та єдиним можливим варіантом визначення порядку користування земельною ділянкою з урахуванням власності сторін та сталого порядку користування своїми земельними ділянками.

Частиною 1 ст.356 ЦК передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК кожен із співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 цього кодексу.

Згідно ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, то при застосуванні ст. 88 ЗК при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі.

За правилом ч. 2 ст. 120 ЗК, якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина 4 ст.120 ЗК передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Аналіз змісту норм ст.120 ЗК дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю та споруди, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами, визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, за загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

При цьому при застосуванні положень ст.120 ЗК у поєднанні з нормою ст.125 ЗК слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Разом з тим відповідно до ч.1 ст. 318 ЦК кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватись до майнових прав на майно (зокрема до права користування земельною ділянкою).

Отже, право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст.319 ЦК).

Із матеріалів справи вбачається що на спірній земельній ділянці розташований житловий будинок, що не введений в експлуатацію та право власності на який не зареєстровано за сторонами у справі. Також право власності на будівельні матеріали за сторонами не визнавалось.

В матеріалах справи також відсутні докази реєстрації права власності відповідача ОСОБА_3 на 1/2 частину земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 .

Суд приходить до висновку про неможливість виділу в натурі 1/2 частини земельної ділянки, без реєстрації права власності на будинок та розподілу в натурі об`єкту нерухомого майна що розташований на земельні ділянці за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, враховуючи що відповідач в порядку визначеному законом не зареєструвала право власності на 1/2 частину земельної ділянки, відносно останньої не може проводитись виділ в натурі земельної ділянки.

Таким чином суд приходить про передчасність вимог позову що стосується виділу в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності, а тому у вимогах позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 356, 364, 367 ЦК України, ст. 88, 90, 120 ЗК України, ст.ст.12,13, 81,263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частини із майна, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя: Т.В. Дубас