Справа № 462/6882/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 грудня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання

справа № 462/6882/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ТзОВ «ПРОФІ ФУД»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ ФУД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за участю представників учасників справи: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , суд

встановив:

28.10.2020 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача ТзОВ «ПРОФІ ФУД», у якому просить стягнути з останнього на свою користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 33 366 грн 19 коп., стягнути витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, однак 28.02.2020 року звільнився за угодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП України.

01.04.2020 року позивач звернувся з позовом до ТзОВ «ПРОФІ ФУД» про стягнення нарахованої, але не виплаченої, заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2020 року було ухвалено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 4 900 грн. заборгованості по заробітній платі за лютий 2020 року, 12 341, 16 грн. - компенсації за щорічну невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 5 366,59 грн., судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Зазначає, що в день звільнення і по день подачі даної позовної заяви відповідач не здійснив розрахунку з позивачем.

Таким чином, у відповідності до ст. 117 КЗпП України просить стягнути вказаний середній заробіток за період з 02.04.2020 року по 28.10.2020 року у розмірі 33 366, 19 грн.

Наводить розрахунок середнього заробітку, проведений відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ за №100 від 08.02.1995 року. Відповідно до розрахунків, його середньоденна заробітна плата становила 233, 33 грн.

04 листопада 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

17.12.2020 року представник позивача подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить стягнути на користь ОСОБА_1 37 099, 47 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 02.04.2020 року до 19.11.2020 року дати фактичного розрахунку з позивачем. На підтвердження даної обставини додав копію довідки банку, виданої ОСОБА_1 про перерахування суми заборгованості.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просить такий задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Підтвердив, що 19.11.2020 року з позивачем було здійснено розрахунок та виплачено кошти належні йому при звільненні.

Також до судових дебатів представником позивача було зроблено заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про подання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів, які підтверджують розмір витрат, які позивач сплатив у зв`язку із розглядом справи.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Був повідомлений про судове засідання через оголошення на сайті судової влади.

Про судові засідання відповідач повідомлявся також судовою повісткою, яка була скерована за адресою, зазначеною у позовній заяві. Однак, з невідомих причин таку не отримав. При цьому суд враховує поінформованість відповідача про розгляд справи судом (а.с.40).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзиву і представник позивача у судовому засіданні не заперечив проти такого вирішення справи.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку.

Суд установив, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем та 28.02.2020 року звільнений за угодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджено копією трудової книжки позивача (а.с. 8).

Так, при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки.

Заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 вересня 2020 року, яке набрало законної сили, було ухвалено стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 4 900 грн. заборгованості по заробітній платі за лютий 2020 року, 12 341, 16 грн. - компенсації за щорічну невикористану відпустку, середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 5 366,59 грн. Вирішено питання судового збору.

У позовній заяві представник позивача зазначив, що відповідачем рішення суду не виконано, розрахунок з ОСОБА_1 на час подання позовної заяви 28.10.2020 року не проведено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено порушення відповідачем трудового права позивача, зокрема, на своєчасне одержання винагороди за працю. Також у рішенні зазначено наступне. Оскільки позивач був звільнений 28.02.2020 року, а розрахунок з ним не проведено при звільненні, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 28.02.2020 року по 01.04.2020 року включно (день подачі позову) за 23 робочих дні (з розрахунку п`ятиденного робочого тижня та вихідних днів), що складає 5 366, 59 грн. (23*233,33). Отже, ці обставини не потребують додаткового доведення.

Відповідно до копії довідки АТ КБ «Приватбанк» від 14.12.2020 року про зарахування коштів, виданої ОСОБА_1 , ТзОВ «ПРОФІ ФУД» 19.11.2020 року зарахувало на картковий рахунок 23 448, 55 грн. (а.с.47). Представник позивача підтвердив факт здійснення повного розрахунку відповідача із позивачем.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Відповідно до ч. 1 ст.27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року.

Відповідно із абз.3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020 року по 19.11.2020 року в розмірі 37 099, 47 грн. позивачем проведено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за № 100 від 8 лютого 1995 року. Вказаний розрахунок відповідачем не оспорено та не спростовано, власного розрахунку не надано, а отже такий приймається судом до уваги (ч.1 ст.82 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15, зроблено висновок, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. У вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Пунктом 87 Постанови зазначено, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 1. розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2. період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3. ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4. інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.91 Постанови).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України. За таких обставин суд відхиляє доводи представника позивача про задоволення судом позовних вимог до відповідача про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати в повному обсязі, як підставу для задоволення вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні також в повному обсязі.

За таких обставин, установивши, що під час звільнення 28.02.2020 року ОСОБА_1 підприємство не провело з ним розрахунок у повному обсязі, беручи до уваги, що сума недоплаченої заробітної плати становила 4 900,00 грн., компенсація за щорічну невикористану відпустку 12 341, 16 грн., були виплачені відповідачем 19.11.2020 року, враховуючи дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача підлягають стягненню кошти в сумі 18 549 грн. 73 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02.04.2020 року по 19.11.2020 року, що становить 1/2 частину від заявлених вимог в розмірі 37 099 грн. 47 коп.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 420,40 грн. сплаченого судового збору (а.с.1).

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ ФУД» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ ФУД» на користь ОСОБА_1 18 549 (вісімнадцять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 73 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ ФУД» на користь ОСОБА_1 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до вимог п.п. 15.5.Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІ ФУД» (місце знаходження Львівська область, Буський район, вулиця Майдан Незалежності, будинок № 9, ).

Повне судове рішення складено 22 грудня 2020 року.

Суддя: І.С. Мруць