Справа № 201/7770/20
Провадження № 2/201/2890/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Дрозда Р.Ю.,

представника відповідача адвоката Трофименка В.В.,

представника відповідача адвоката Павелка С.М.,

представника відповідача Скосарева І.Д.,

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 (треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) про визнання рішення міської ради незаконним, скасування запису державного реєстратора про право власності, визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

13.08.2020р. ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 про визнання рішення міської ради незаконним, скасування запису державного реєстратора про право власності, визнання договору недійсним, визначивши третіми особами без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (а.с. 2-15).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.08.2020р. відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 84).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.08.2020р. відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову (а.с. 58).

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що їй на праві власності належить 1/3 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке знаходиться на земельній ділянці площею 1200 кв.м, що надана згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476, крім того лишки 740 в.м. Самовільно побудовано: прибудова літ. а"-1 (загальною площею 15,6 кв.м), сарай літ. В, сарай літ. М., узаконена площа по літ. А-1: загальна - 67,0 кв.м., житлова 48,1 кв.м, співвласник: ОСОБА_7 - 2/3 частини. Самовільні побудови належать ОСОБА_7 .

Також позивачці на праві власності належить 2/9 частин вказаного домоволодіння, розташованого на земельній ділянці площею 1940 кв.м., (з них 1200 кв.м - надані згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476) та складається з житлового цегляного будинку літ. А-1, житловою площею 48,1 кв.м, загальною площею 67,0 кв.м та господарські будівлі і споруди: літня кухня з погрібом літ Б шл.бл.; літня кухня літ. Г шл.бл., вбиральня літ. Д цегла; сарай з погрібом літ. Е шл.бл.; душ літ. К дер.; споруди №1-101.

Інші частини домоволодіння знаходяться у власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У технічних паспортах на житловий будинок, виготовлених 24.02.1992р., 17.06.2008р., 17.08.2012р. і 20.08.2015р., вказано, що домоволодіння знаходилось на земельній ділянці площею 1940 кв.м та земельній ділянці в частині домоволодіння знаходилось огородження, теплиця (побудована у 1991 році), ряд інших побудов та споруд.

Позивачка як користувач земельної ділянки вносила плату за землю з фізичних осіб за 2017 - 2019 роки.

Таким чином, земельною ділянкою площею 1940 кв.м власники (позивачка і треті особи) відкрито користувалися, при цьому, 1200 кв.м. - з моменту видачі рішення виконкомом Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. і 740 в.м. - з дати будівництва у 1960 році будинку власниками домоволодіння.

Випадково, переглядаючи Публічну кадастрову карту України, позивачка зізналася, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:032:0038, знаходиться безпосередньо під спорудами та будівлями її будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка вважала, що відбулося захоплення її земельної ділянки.

На адвокатський запит їй повідомлено, що рішенням Дніпровської міської ради від 31.01.2018р. № 242/29 «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» ОСОБА_8 наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки).

Пунктом 4.2. рішення встановлено, що у разі, якщо при складанні проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок виникне невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генерального плану міста та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко - економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому порядку, то це рішення втрачає чинність.

На виконання вказаного рішення ОСОБА_8 замовлено у 2018 році проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у АДРЕСА_2 , яким у Кадастровому плані земельної ділянки встановлено межі виділяємої земельної ділянки, кадастровий номер :03:032:0038.

Актом приймання-передачі межових знаків на зберігання від 29.03.2018р. передано межові знаки земельної ділянки, кадастровий номер :03:032:0038 ОСОБА_8 . Проте акт не містить підписів суміжних землекористувачів.

Топографічні плани масштабу 1:1000, 1:500, а саме, кадастровий план земельної ділянки, матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, Акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, Матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), не мають жодних позначень, окрім умовних меж.

Рішенням Дніпровської міської ради від 25.08.2018р. № 102/34 «Про передачу земельної ділянки у АДРЕСА_2 у власність гр. ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер (закрито), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки затверджено та земельну ділянку в АДРЕСА_2 , :03:032:0038, площею 0,1000 га передано ОСОБА_4

29.05.2018р. відділом у м. Дніпрі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області здійснено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:032:0038, для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) розміром 0,10 га, що розташовано за адресою: АДРЕСА_2 , за ОСОБА_4 .

01.08.2018р. за відповідачкою зареєстроване право власності на цю земельну ділянку, номер запису про право в державному реєстрі прав 27374358.

24.06.2020р. на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Галушка О.В., право власності на земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_5 .

02.06.2020р. за результатами виконання топографо-геодезичних робіт на замовлення позивачки інженером-геодезістом ОСОБА_9 складений план земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , з прив`язками меж до будівель та споруд у масштабі 1:200, згідно з яким земельна ділянка, кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, яка належить ОСОБА_4 , накладається на частину господарчих споруд, які належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , і розташовану на земельній ділянці частку парника (теплиці).

Висновком експерта № 4 від 17.07.2020р. за результатом проведення земельно-технічної експертизи підтверджено, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, яка належить ОСОБА_4 накладається відносно фактичної межі земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні власників садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та огороджена металевою огорожею. Площа накладання складає 617 квадратних метри. Площа накладання пофарбована синім кольором (додаток 15 висновку).

Земельна ділянка, кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, яка належить ОСОБА_4 внаслідок її накладання на земельну ділянку, яка є у фактичному користуванні власників садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перетинає, металеву огорожу, що належить пойменованим особі на праві спільної часткової власності і є межею між домоволодіннями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Довжина зазначеної металевої огорожі складає 21,46 метри (додатки 14, 15 висновку).

Позивачка вважала, що спіним рішенням порушене її право власності на будівлі та споруди, оскільки в результаті виділення відповідачці ОСОБА_4 земельної ділянки частина огородження та теплиці, якими позивачка володіє на праві спільної сумісної власності, незаконно перейшли у володіння відповідачки.

Вважає, що порушене переважне право землекористувача на приватизацію землі, оскілки з позивачкою ОСОБА_1 і третіми особами - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не погоджувалося вилучення частини земельної ділянки, що знаходилася у їх використанні.

Також вважає, що порушені вимоги законодавства при розробці документації з землеустрою. А саме, у порушення ст. 50 Закону України «Про землеустрій» (в редакції чинній на момент винесення рішення ДМР 25.08.2018р. № 102/34), ст. 198 ЗК України не погоджено межі земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

У порушення п 1.1., 2.3., 2.4., 2.5, 2.8. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010р. за № 376, не проведено встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою та не закріплені межові знаки. Не зазначено власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, акт приймання-передачі межових знаків не підписано з власниками сусідніх земельних ділянок (землекористувачів). Це призвело до того, що інженером - землевпорядником на місцевості по АДРЕСА_2 не помічено огорожу і теплицю.

Не відповідають вимогам п. 1.3.1. Інструкції з топографічного знімання у масштабах 1:5000, 1:2000, 1:1000 та 1:500 (ГКНТА-2.04-02-98), затвердженої наказом Укргеодезкартографії від 09.04.98р. № 56, кадастровий план земельної ділянки, матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування, Акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, Матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), зокрема, топографічні плани масштабу 1:1000, 1:500.

Невідповідність топографічних планів масштабу 1:1000, 1:500, яка є складовою Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, скрила фактичне використання земельної ділянки іншою особою, оскільки такі топографічні плани не містять обов`язкових відомостей, які передбачені законодавством України, що зазначені у плані земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 з прив`язками меж до будівель та споруд у масштабі 1:200.

Отже, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 з 1957-1960 років знаходилась у фактичному користуванні позивачки. Припинення права користування не відбувалось. Однак, Дніпровською міською радою через порушення вимог законодавства щодо землеустрою і землевідведення, документація із землеустрою видана без урахування меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), що містила на час складання такої документації 2018 р. штучні лінійні споруди - огорожу та теплицю.

На думку позивача, означене призвело до незаконної реєстрації права власності за відповідачкою ОСОБА_4 і зумовило подальше відчуження останньою земельної ділянки відповідачеві ОСОБА_5 . Тому цей договір купівлі-продажу від 26.04.2020р. має бути визнано недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 УК України.

Враховуючи вищевикладене, позивачка просила:

визнати рішення Дніпровської міської ради від 25.08.2018р. № 102/34 «Про передачу земельної ділянки у АДРЕСА_2 у власність гр. ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер (закрито), для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» незаконним та скасувати запис № 27374358 від 01.08.2018 року, яким зареєстровано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 0,1 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:032:0038, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка;

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Галушка О.В., серія та номер: 435, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

компенсувати судові витрати по справі.

Відповідач - ОСОБА_4 позовні вимоги не визнала. 22.09.2020р. представник відповідача - адвокат Трофименко В.В. (діє на підставі ордеру від 16.09.2020р. а.с. 139) надав відзив на позовну заяву (а.с. 133 - 138), у якому не погодився із доводами позивачки щодо порушення її права власності. Зауважив, що за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018р. у справі № 910/18560/16).

Отже, позивачка як особа, що набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набула право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній.

Проте, позивачка до позову не надала жодного оформленого на її ім`я документа на користування чи володіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, у позивачки є право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування земельною ділянкою площею лише 1200 кв.м., оскільки саме в такому розмірі надавалась земельна ділянка попередньому власнику домоволодіння згідно з рішенням виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476.

На момент встановлення та узгодження меж спірної земельної ділянки (кадастровий номер :03:032:0038) відомості про оформлених прав на земельні ділянки суміжних землекористувачів на Публічній кадастровій карті і в Державному земельному кадастрі були відсутні.

Сам факт сплати позивачкою земельного податку за земельні ділянки не свідчить про набуття права власності на земельну ділянку (позиція Верховного Суду у постанові від 18.03.2019р. по справі № 343/1048/17).

Звернув увагу на те, що позивачка посилалась на те, їй належить огорожа та теплиця (Н, О), яка побудована у 1991 році за даними технічного паспорта від 20.08.2015р. Однак у технічному паспорту від 24.02.1992р. огорожа та теплиця (Н, О) відсутні.

Вважав, що позивачкою не доведено порушення відповідачами процедури приватизації земельної ділянки ОСОБА_4 і прав позивача на користування чи право володіння земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідач Дніпровська міська рада також позовні вимоги не визнала. 18.09.2020р. представник відповідача - Скосарев І.Д. (діє на підставі довіреності від 19.12.2019р. а.с. 101) надав відзив на позовну заяву (а.с. 118 - 123), у якому також не погодився із доводами позивачки про порушення її права власності. Вважав, що позивачка не надала доказів належним чином оформленого права власності на земельну ділянку.

Зазначив, що у відповідності до вимог ст.ст. 78, 79-1 ЗК України земельні ділянки набуваються у власність і користування і можуть бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Оскільки земельна ділянка позивачки не сформована, взагалі відсутні докази щодо наявності права власності або користування земельною ділянкою, то немає підстав стверджувати, що відбулося порушення цивільного права позивачки у зв`язку з ухваленням Дніпровською міською радою спірного рішення.

Право власності за позивачем не зареєстровано, взагалі невідомо - існувало це право або ні. Тому вважав недоречним твердження позивачки, що спірне рішення ухвалено без додержання визначеної процедури. Оскільки позивачкою не доведено наявність права власності на земельну ділянку, то відсутність підстави стверджувати про його порушення.

Вважав, що рішення Дніпровської міської ради прийняте в межах її компетенції, у відповідності до вимог ст.ст. 116, 118, 186-1 ЗК України. Установлених ст. 118 ЗК України підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність ОСОБА_4 - не було.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 також позовні вимоги не визнав. 06.10.2020р. представник відповідача - адвокат Павелко С.М. (діє на підставі ордеру від 14.09.2020р. а.с. 92) надав відзив на позовну заяву (а.с. 129 132а), у якому також не погодився із доводами позивачки, вважав, що позивачка не надала доказів порушення її права. Зазначив, що домоволодіння, розташоване на земельній ділянці площею 1200 кв.м, яка надавалася попередньому власнику (первісному власнику) згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 467, а також лишків 740 кв.м. Тому, позивачка, лише зважаючи на наявність у договорі купівлі-продажу майна від 24.07.2008р. речення про те, що ця земельна ділянка загальною площею 1940 кв.м, виділена на підстав указаного рішення, вважає, що до неї земельна ділянка перейшла у фактичне користування, у зв`язку із чим вона набула права користування нею.

Проте, саме рішення або його копія до позову не додана, в матеріалах справи відсутнє. Не надавалося таке рішення чи його копія і судовому експерту Рибкіну В.П. для проведення земельно-технічної експертизи.

Вважав, що позивачка не надала належних, допустимих і достатніх доказів, що свідчили про перехід до неї як до нового власника права користування земельною ділянкою саме розмір 1940 кв.м.

Також зауважив, що предметом договору купівлі-продажу майна від 24.07.2008р. є перехід права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на земельній ділянці, а не перехід права власності чи право користування безпосередньо на земельну ділянку, адже на момент вчинене такого правочину земельна ділянка не перебувала у власності продавця. Більш того, продавець ОСОБА_10 , яка здійснила відчуження 1/3 частини домоволодіння за договором купівлі-продажу майна від 24.07.2008р., також не була особою, якій на підставі рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. №476 виділялася така земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд, адже вона набула права власності на відповідну частку майна на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2008р.

Інші 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 належали ОСОБА_7 , яка доводиться рідною матір`ю ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частину спадкового майна. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Зі свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.10.2012р. вбачається, що спадкове майно складається з 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 1940 кв.м. (із них 1200 кв.м. надано згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476).

Суттєвим є те, що спадкодавець ОСОБА_7 також не була особою, якій відповідна земельна ділянка виділялася для будівництва та обслуговування будинку та господарських споруд. Таке домоволодіння належало ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.01.1982 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром №5-333, зареєстрованого Дніпропетровським міським бюро технічної інвентаризації 20.05.1988 року.

Таким чином, достеменно не відомо - яка площа земельної ділянки виділялась первісному землекористувачу та з яким цільовим призначенням. Саме така обставина підлягає з`ясуванню, і доведення такого факту покладається на позивачку.

Зазначив, що технічний паспорт не є правовстановлюючим документом. Це документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.

Згідно наданих позивачкою технічних паспортів, земельну ділянку під домоволодінням ділиться на дві частини: перша - для обслуговуванням будинку та господарських споруд, друга - город.

Станом на день звернення позивача до суду із цим позовом земельна ділянка під домоволодінням АДРЕСА_1 не сформована у відповідності до вимог ст.ст. 91, 96, 123 ЗК України, її межі не визначені в натурі і не підтверджені технічною документацією із землеустрою, у зв`язку із чим позов є передчасним, тому недоречним є питання про порушення прав та інтересів позивачки як землекористувача.

Крім того, ані в технічному паспорті на домоволодіння від 21.02.1992р. на ім`я ОСОБА_7 , ані в технічному паспорті від 17.06.2008р. на ім`я ОСОБА_1 , ані в технічному паспорті від 17.08.2012р. на ім`я ОСОБА_1 немає таких будівель тимчасового характеру, як теплиці. Вони з`явилися лише в технічному паспорті від 28.08.2015р. під літерами О, Н, а саме, зазначено - теплиці, рік побудови 1991. Не зважаючи на це, судовий експерт у висновку безпідставно відніс такі будівлі до приватної власності позивачки, хоча вони у договорі купівлі-продажу та у свідоцтві про право на спадщину відсутні.

У експертному дослідженні судовий експерт посилається на план земеїзи ділянки по АДРЕСА_1 з прив`язками меж до будівель та споруд, масштаб 1:2(01 результатами виконання топографо-геодезичних робіт інженером геодезистом Савенко А.С я 02.06.2020.

Встановлення площі земельної ділянки, якою фактично користуються власники домоволодіння, не має значення для вирішення справи, адже, по-перше, га користування повинно здійснюватися на законних підставах, а не шляхом самозахоп.;: ¦* чи побудови на власний розсуд паркану, по-друге, у чітко визначених межах, без поруш; і прав та інтересів суміжних землекористувачів. Встановити це можливо шляхом виготов.;: а технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділжа в натурі (на місцевості), у відповідності до вимог ст. 55 ЗК України. Технічна документам: землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцеві погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Кт: Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Коде:: у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

Згідно ст. 79і ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначеї земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбд- визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадасд Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Земельна ділянка, якою користуються власники домоволодіння АДРЕСА_1 , не сформована об`єкт. Відомості про її площу, межі та іншу інформації про неї не внесено до Держави: земельного кадастру. Також земельній ділянці не присвоєно кадастровий номер. За тат

обставин твердження про те, що земельна ділянка, яка на праві власності належить відповідачу- 3, накладається на земельну ділянку право .користування якою належить власникам домоволодіння АДРЕСА_1 є безпідставним та не підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Щодо сплату земельного податку, то сплата земельного податку не свідчить про те, що така особа користується земельною ділянкою на достатніх правових підставах. А відкрите користування не створює правових наслідків. В аспекті можливості набуття права на земельну ділянку у порядку набувальної давності, звернув увагу на позицію Верховного Суду у постанові від 03.07.2018р. по справі № 670/266/17, згідно із якою навіть, дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (ст. ст. 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передання земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Таким чином, вважав, що представник позивача, використовуючи у позові словосполучення «фактично користується», намагається підмінити поняття «користується на законних підставах», використовує технічний паспорт на нерухоме майно виготовлений приватним БТІ за документ який підтверджує право власності на майно.

Щодо вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним, то позивачка не навела жодної конкретної норми права, на підставі якої вона оспорює договір купівлі-продажу земельної ділянки.

На підставі викладеного, просив також відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивачка правом на надання відповіді на відзиви не скористалася. Надавала додаткові пояснення по справі, у яких наполягала на задоволені позовних вимог (а.с. 167 171).

Позивачка і її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні.

Треті особи - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги позивачки.

Представник третьої особи ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 36). За згодою сторін та третіх осіб справа розглянута без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши в судовому засіданні сторін, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, оцінивши позиції сторін та докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником 1/3 частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 24.07.2008р. (а.с. 48).

У договорі купівлі-продажу від 24.07.2008р. вказано: опис об`єкта згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» ДОР від 18.06.2008р., виданого для продажу 1/3 частини домоволодіння: Земельна ділянка-площею 1200 га надана згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957 року № 476, крім того, лишки 740 в.м. Самовільно побудовано: прибудова літ. а-1 (загальною площею 15,6 кв.м.), сарай літ. В, сарай літ. М. Узаконена площа по літ. А-1: загальна - 67,0 кв.м., житлова - 48,1 кв.м. Співвласник ОСОБА_7 -2/3 частини. Самовільні побудови належать гр. ОСОБА_7 .

У договорі наявна також таблиця із зазначенням житлового будинку і господарських споруд, а саме, житловий будинок А-1, житловою площею 48,1 кв.м, загальною площею 67,0 кв.м та господарські будівлі і споруди: літня кухня з погрібом літ Б шл.бл.; літня кухня літ. Г шл.бл., вбиральня літ. Д цегла; сарай з погрібом літ. Е шл.бл.; душ літ. Ж, душ літ. К, вбиральня літ. Л, сарай (самов.) літ. М, споруди № 1-9, І.

У договорі також вказано, що 1/3 частина домоволодіння належить продавцю (тобто ОСОБА_10 ) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.03.2008р. серія НОМЕР_2 , видане Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за № 1-1516 та зареєстровано в КП «ДМБТТ» 15.04.2008 року, витяг № 18509155, реєстраційний номер № 22373154

Це нерухоме майно знаходиться на земельній, ділянці площею 1200 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Також позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить 2/9 частин домоволодіння за цією ж адресою на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.10.2012р., виданого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської ДНК (а.с. 50).

Як вказано у свідоцтві право на спадщину за законом, домоволодіння в цілому складається з житлового цегляного будинку літ. А-1, житловою площею 48,1 кв.м, загальною площею 67,0 кв.м та господарські будівлі і споруди: літня кухня з погрібом літ. Б шл.бл.; літня кухня літ. Г шл.бл., вбиральня літ. Д цегла; сарай з погрібом літ. Е шл.бл.; душ літ. К дер.; споруди № НОМЕР_3 .

У свідоцтві також указано, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1940 кв.м. (з них 1200 кв.м - надані згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476) і належало спадкодавцю (тобто ОСОБА_7 ) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.01.1982р. Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 5-333, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.05.1988р. у реєстрову книгу під № 166-69 та зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 22373154 відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП Дніпропетровське МБТІ Дніпропетровської обласної ради 18.09.2012р. за № 35539397.

Інші частини домоволодіння (по 1/3) належать ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У долученому до позову технічному паспорті на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленому 24.02.21992р. (на ім`я ОСОБА_7 ) відомості про земельну ділянку та її площу під будинком відсутні (а.с. 1622).

У долученому до позову технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 17.06.2008р. на ім`я ОСОБА_1 у розділі План земельної ділянки (Додаток 2.1. до інструкції про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна) у таблиці «Експлікація» вказано, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1940 кв.м, з них 107 під будинком, ІНФОРМАЦІЯ_2 під господарськими будівлями, 300 під двором, 1455 під городом (а.с. 26).

У долученому до позову технічному паспорті. на житловий будинок, виготовленому 17.08.2012р. на ім`я ОСОБА_1 у розділі План земельної ділянки (Додаток 2.1. до інструкції про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна) у таблиці «Експлікація» вказано, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1940 кв.м, з них 89 під будинком, ІНФОРМАЦІЯ_3 під господарськими будівлями, 366 під двором, 1455 під городом. У примітці вказано, що 1200 кв. норма , а 740 - лишки (а.с. 27).

У долученому до висновку експерта технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому 20.08.2015р. на ім`я ОСОБА_1 у розділі План земельної ділянки (Додаток 2.1. до інструкції про порядок технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна) у таблиці «Експлікація» вказано, що домоволодіння знаходиться на земельній ділянці площею 1970 кв.м, з них 88 під будинком, ІНФОРМАЦІЯ_4 під господарськими будівлями, 366 під двором, 1443 під городом. У примітці вказано, що 1200 кв. норма , а 770 - лишки (а.с. 60).

Отже, як видно, при кожній наступній технічній інвентаризації житлового будинку інженером з інвентаризацій вказувалися різні площі земельної ділянки як під будинком і під господарськими будівлями, так і під городом, зокрема, з 2008 року до 2015 року площа зросла з 1940 кв.м до 1970 кв.м.

Як вказує позивачка у позові і під час розгляду справи теплиця і огородження були побудовані у 1991 році, а межі виділеної відповідачці земельної ділянка фактично зачіпають ці об`єкти, чим порушується її право власності на ці об`єкт нерухомості, а також право землекористувача земельної ділянки, адже при розробці проекту землеустрою з нею не будо погоджено меж землекористування.

Суд вважає помилковою думку позивачки про те, що вона є законним землекористувачем земельної ділянки, яка на її думку, незаконно виділена відповідачці ОСОБА_4 , виходячи з такого.

Позивачка вказувала і це видно з договору купівлі-продажу від 24.07.2008р. (а.с. 48), що земельна ділянка під домоволодінням площею 1200 кв.м надавалася попередньому власнику будинку за рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476. При цьому, в описі не вказано, чи земельна ділянка виділялася ОСОБА_10 , чи іншій особі. Вказано - також лишки 740 кв.м., з чого не зрозуміло ці лишки надавалися ОСОБА_10 (чи іншій особі) або не надавалися або ці 740 кв.м лишків нотаріусом написано за даними технічної інвентаризації.

Відповідне рішення виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476 суду не представлено, до позову не долучене і клопотання про його витребування перед судом не заявлялося.

2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 належали ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_1 і яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, що позивачкою не заперечувалося.

Після її смерті відкрилася спадщина на 2/3 частину спадкового майна. Спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину стали позивачка ОСОБА_1 і треті особи по справі - ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

У свідоцтві про право на спадщину за законом від 16.10.2012р. також вказано, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1940 кв.м. (із них 1200 кв.м. надано згідно рішення виконкому Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих від 13.09.1957р. № 476). Однак доказів того, що ОСОБА_7 виділялася земельна ділянка для будівництва та обслуговування будинку і господарських споруд також не надано.

В судовому засіданні судом перед позивачкою ставилося питання про можливість надання таких доказів, однак позивачка пояснила, що можливо вони в неї і є, однак не долучені до позову, проте у наступне судове засідання, після нагадування суду про можливість їх надання, позивачка їх також не надала.

Отже із наданих суду документів взагалі неможливо встановити чи виділялася земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, і у якій саме площі.

Відповідно д ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Технічний паспорт не є правовстановлюючим документом.

Наказом Держбуду України від 24.05.2001р. № 127, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за № 582/5773, затверджена Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (далі Інструкція № 127). Ця Інструкція (згідно редакції на момент останньої технічної інвентаризації будинку у 2015 році) розроблена відповідно до чинного законодавства з метою нормативно-методичного забезпечення діяльності суб`єктів господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна.

Згідно із п. 1.2. розділу 1 Інструкція визначає порядок та методику проведення

технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд з метою: - визначення їх фактичної площі та об`єму (щодо проектних); - обстеження та оцінки технічного стану наявних об`єктів; - установлення вартості об`єктів.

У п. 3.1. розділу 3 Інструкції № 127 вказано, серед іншого, що під час виконання технічної інвентаризації необхідно дотримуватися такої черговості робіт, у т.ч. виконання обстеження, обмірів, складання схематичних креслень земельних ділянок, будинків, допоміжних будівель та споруд.

У п. 3.2. розділу 3 Інструкції № 127 «Порядок проведення обмірювальних робіт» вказано, що на планах земельних ділянок: вказуються відомості про те, що збудовано.

Розділ 5 Інструкції № 127 передбачає порядок складання абрису та схематичного плану земельної ділянки .

Так, на план земельної ділянки, розміщений на загальному плані будівельного кварталу, наносяться такі показники з абрису: по межах земельної ділянки проставляються лінійні розміри (без розмірних стрілок у середині промірних ліній); зовнішні розміри будинків на плані проставляються поза їх контуром; наносяться всі будинки з прибудовами, тамбурами, галереями, сходами, ганками, приямками та іншими деталями, господарські будівлі, а також: альтанки, криниці, паркани, замощення та різні угіддя.

Підрахунок площі земельної ділянки здійснюється, як правило, за даними вимірів шляхом розбивки ділянки на нескладні геометричні фігури. За умов складної конфігурації ділянок підрахунок площ можна здійснювати планіметром.

Підрахунки площ земельних ділянок (у т.ч. забудованої частини, замощень, угідь тощо), виконані за формулами, заносяться в журнал обчислення площ земельних ділянок (додаток 1.9 ).

На копіях планів земельних ділянок проставляються розміри будинків, меж, позначаються найменування угідь (город, сад, двір та ін.).

Додатком 2.1 до Інструкції є схематичний план земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку, у якому вказується загальна площа земельної ділянки, у т.ч. під будинком, під господарськими будівлями, під садом, городом, також вказується норми і лишки.

При цьому, у Методичних рекомендаціях з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженими Наказом Держжитлокомунгоспу України від 05.09.2003р. № 146, які були чинними на момент технічної інвентаризації (були рекомендаціями до інструкції № 127 ще 2001 року), було вказано, що Розрахунок площі присадибної ділянки вноситься до відповідного Журналу (додаток 1.9 до Інструкції (п. 6.3.7 Методичних рекомендацій). У гр. 5 - записується площа земельної ділянки за нормою, у гр. 6 - лишок земельної ділянки на підставі правовстановлювальних документів. Різниця між обміряною площею та площею земельної ділянки за нормою плюс лишок - самовільно зайнята площа землі (вноситься до гр. 7).

З аналізу наведених норм випливає, що технічний паспорт складається з метою технічної інвентаризації лише будинків, допоміжних будівель та споруд. Дані з технічного паспорта не можуть бути доказами належності особі ані будинку ані земельної ділянки на праві власності, адже відомості до технічного паспорта вносяться за результатами обмірів об`єктів схематично, а підрахунок площі земельної ділянки здійснюється за даними вимірів шляхом розбивки ділянки на нескладні геометричні фігури. У технічному паспорті можуть бути внесені норми і лишки земельної ділянки, однак вони встановлюються на підставі правовстановлювальних документів.

Проте жодних правовстановлюючих документів на земельну ділянку позивачка не надала.

Щодо посилань позивачки про порушення права на приватизацію.

Позивачка вказує на порушення її права як землекористувача на приватизацію землі, якою вона користується ще з 90-хроків і до цього часу.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Згідно із ч. 10 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Позивачка юридично з 2008 року користувалася земельною ділянкою. Проте з 2008 року і до цього часу не зверталася до відповідного органу приватизації із заявою про надання земельної ділянки у безоплатне користування.

Також у позові і під час розгляду справи позивачка і її представник не навели міркувань щодо того які саме межі земельної ділянки мали бути погоджуватися із позивачкою.

Суд вважає неспроможними і такими, що не ґрунтуються на законі доводи позивачки, що при обстеженні земельної ділянки, той хто виходив на обстеження мав врахувати, що на земельній ділянці, яка виділяється стоять теплиці, оскільки доказів того, що теплиця збудована позивачкою на її земельній ділянці суду не було надано.

У представлених суду правовстановлюючих документах - договорі купівлі-продажу від 24.07.2008р. і у свідоцтві про право на спадщину від 16.10.2012р. ці об`єкти відсутні, а дані технічного паспорта, як вказано було вище, жодним чином не доводять законність побудови позивачкою цих об`єктів на тому місці, де є так зване «накладення» із земельною ділянкою ОСОБА_4 .

Статтею 123 ЗК України передбачено, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Разом із тим, позивачка не надала суду доказів того, що стосовно земельної ділянки була складена технічна документація (проект) і були вставлені її межі в натурі.

Щодо сплати земельного податку.

Позивачка з 2012 року є власником 5/9 частини домоволодіння, сплачує земельний податок лише за період з 2017-2019 р.р. за користування земельною ділянкою площею 0,0647 га. Однак в жодному разі сплата земельного податку не свідчить про те, що особа користується земельною ділянкою на достатніх правових підставах. Сплачуючи податок за земельну ділянку, особа не набуває право користування чи права власності на таку земельну ділянку. Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18.03.2019р. по справі № 343/1048/17, факт сплати земельного податку за земельні ділянки не свідчить про набуття права власності на земельну ділянку

Розглядаючи питання про наявність порушень порядку відведення земельної ділянки, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Тобто, предметом захисту у суді має бути порушене право, свобода чи інтерес.

Відповідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками, яке набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Стаття 79-1 ЗК України встановлює, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за місцем її розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Згідно зі ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Позивачка не набувала ані права власника ані права користувача земельної ділянки, оскільки жодного правовстановлюючого документа, який свідчив хоча б про початкові етапи відведення земельної ділянки рішення місцевої ради, проект землеустрою, не говорячи вже про реєстрацію права власності (користування) суду не надано.

Суд додатково зауважує позивачці, що право користування не виникає лише з підстав фактичного користування (зайняття) земельної дільники, про це право можна говорити лише за наявності відповідного документа.

Позивачка вказує, що на її земельній ділянці з 1991 року збудовані дві теплиці. Разом із тим, у технічному паспорті на домоволодіння, виготовленому 21.02.1992р. на ім`я ОСОБА_7 і в технічних паспортах, виготовлених 17.06.2008р., 17.08.201р. на ім`я ОСОБА_1 теплиць немає. Ці об`єкти вказані лише у технічному паспорті, виготовленому 28.08.2015р., де під літерами О, Н зазначено - теплиці, рік побудови - 1991.

Вказуючи у позові і під час розгляду справи про те, що виділення спірної земельної ділянки порушує право позивачки на користування спорудами, які вона побудувала ще з 1991 року, позивачка не надала доказів і не змогла пояснити, яким саме чином вона визначила межі земельної ділянки для будівництва таких споруд, і чому огорожа і теплиця побудовані саме на її земельній ділянці, яким чином обиралося місце для будівництва. Пояснила лише, що паркан і теплиці буди побудовані за попереднім узгодженням із сусідами, а працівники БТІ потім все зафіксували у технічному паспорті.

Надане позивачкою «Зображення ділянки вул. Мільмана з публічної кадастрової карти» (а.с. 105) не є належним і допустимим доказом ані користування земельною ділянкою ані «накладення» на неї земельної ділянки відповідачки, адже на наданій Публічній кадастровій карті відсутні відомості про право позивачки на землю. Натомість, на карті наявна інформація про кадастровий номер земельної ділянки :03:032:0038, яка належить ОСОБА_4 ..

Суд, з урахуванням встановлених обставин справи, не приймає як доказ порушеного права позивачки наданий нею висновок судового експерта Рябкіна В.П. №4 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження (а.с. 43 64), яким установлено, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 накладається відносно фактичної межі земельної ділянки, яка є у фактичному користуванні власників садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та огороджена металевою огорожею (площа накладання складає 617 квадратних метри (площа накладання пофарбована синім кольором - додаток № 15 а.с. 64).

Експертові для проведення експертизи не було надана ані відповідних правовстановлюючих документів для проведення експертизи, ані правовстановлюючих документів на земельну ділянку кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, яка належить відповідачці ОСОБА_4 .

Додатково суд звертає увагу, що у межах наданих експертові вихідних даних виключно на будинок: договору купівлі-продажу будинку, свідоцтва про право на спадщину на будинок і технічного паспорта на будинок, він надав відповідь лише про те, що має місце накладення відносно фактичної межі земельної ділянки, якою фактичному користуються власники будинку АДРЕСА_1 , а не яким ця земельна ділянка належить на праві користування.

З урахуванням викладеного, питання про порушення вимог чинного законодавства при розробці відповідачкою проекту землеустрою не може підніматися позивачкою, оскільки відсутнє порушене її право як землекористувача і власника.

Таким чином, суд доходить висновку, що рішення від 25.08.2018р. № 102/34 «Про передачу земельної ділянки у АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4 » жодним чином не порушує ані переважне право ОСОБА_1 на приватизацію земельної ділянки кадастровий номер :03:032:0038 площею 0,1 га, а ні право користування земельною ділянкою. Відсутність порушеного права є підставою для відмови в позові про скасування цього рішення і відповідного запису про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_4 .

Оскільки позивачці відмовлено у задоволенні вимог про визнання незаконним і скасування рішення Дніпровської міської ради від 25.08.2018р. № 102/34, то також не підлягають задоволенню вимоги, що випливають з правомірності цього рішення - про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.06.2020р. укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачеві відмовлено у задоволені позивних вимог, судові витрати з відповідачів не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Дніпровської міської ради, ОСОБА_5 (треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області) про визнання незаконним рішення Дніпровської міської ради від 25 серпня 2018 року № 102/34 «Про передачу земельної ділянки у АДРЕСА_2 у власність ОСОБА_4 », скасування запису про реєстрацію за ОСОБА_4 право власності на 0,1 га земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :03:032:0038, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24 червня 2020 року, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 17 грудня 2020 року.

Суддя О.С. Наумова