Ухвала

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 127/9143/19

провадження № 61-15145ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищуєдвохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про захист прав споживачів та стягнення коштів у розмірі 119 119,82 грн. Справа № 127/9143/19 є малозначною у силу вимог закону.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначає, що внаслідок відсутності висновку Верховного Суду щодо питань застосування норми права у подібних правовідносинах, про що зазначено в ухвалі Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 761/45721/16-ц, вирішення цієї справи має важливе значення для розвитку судової практики, пов`язаної з економічним розвитком держави, банківського сектору економіки, а також добробутом громадян України, які постраждали через масове виведення банків з ринку, що відбувалося протягом останніх років та має значний суспільний інтерес і стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики і тому згідно підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судове рішення підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що вона може стосуватися питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2020 року ці недоліки було усунуто.

Зокрема, на виконання ухвали Верховного Суду від 02 листопада 2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на подання касаційної скарги. Заява мотивована тим, що постанова апеляційного суду надіслана позивачу рекомендованим листом та вручена 07 вересня 2020 року. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що з 14 вересня 2020 року по 27 вересня 2020 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 641 від 22 липня 2020 року «Про захист населення від інфекційних хвороб» перебував на самоізоляції, так як 13 вересня 2020 року мав контакт з внуком ОСОБА_3 , який 14 вересня 2020 року отримав позитивний тест на Covid-19. Зобов`язання позивача щодо самоізоляції були автоматично припинені після отримання 27 вересня 2020 року внуком негативного тесту на вірус. Зазначеними обмеженнями було ускладнено підготовку касаційної скарги, так як позивач не мав права самовільно залишати місце самоізоляції та був зобов`язаний утримуватися від контакту з адвокатами, які могли б надати йому необхідну правову допомогу з питань, пов`язаних з підготовкою касаційної скарги, для отримання якої необхідне безпосереднє спілкування та надання копій необхідних матеріалів. На підтвердження вказаних обставин особою, яка подала касаційну скаргу, надано: копію конверта, адресованого Одеським апеляційним судом Левицькому із штрихкодовим ідентифікатором № 090; результати дослідження ТОВ «Діагностичний центр «Меділабс» від 14 вересня 2020 року та від 27 вересня 2020 року щодо тестування на Covid-19 ОСОБА_3 .

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу (частини третя статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений із поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскількикасаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 31 серпня 2020 року.

Відкрити касаційне провадження у справі № 127/9143/19.

Витребувати з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 127/9143/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 22 січня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук