ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/63/17Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/1121/20 Доповідач - Хома М.В.
Категорія - 305010300
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

секретар - Сович Н.А.

з участю ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року, повний текст якої складено 1 липня 2020 року, постановлену суддею Митражик Е.М. у цивільній справі №596/63/17 за позовом ОСОБА_1 до Дрогобицького відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Львівській області, Дрогобицької місцевої прокуратури, прокуратури Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

16.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом про відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої внаслідок бездіяльності відповідачів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000234 від 14 серпня 2015 року, в якому ОСОБА_1 є потерпілим.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2017 року та постановою Верховного Суду від 30 вересня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами. Підставою для перегляду рішення ОСОБА_1 вказав істотні для справи обставини, які викладені в листі-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року №04/13-108-19 і не були відомі заявнику та не встановлені судом на час розгляду справи. Зокрема, у даному листі вказано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000234 від 14 серпня 2015 року впродовж тривалого часу здійснюється незадовільно, органом досудового розслідування не забезпечено проведення всіх необхідних слідчих дій та не вжито достатніх заходів для встановлення об`єктивних обставин кримінального правопорушення, не здобуто належної доказової бази для оголошення підозри винній особі.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що наведені у листі-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року №04/13-108-19 факти та обставини прямо вказують на бездіяльність відповідачів по розслідуванню кримінального провадження та не були йому відомі при розгляді справи, а відтак є нововиявленими.

Окрім цього зазначає, що він надав суду письмовий доказ постанову слідчого ДБР у м.Львові, в якій зазначено, що правоохоронні органи Тернопільської і Львівської областей вчинили неправомірні дії і бездіяльність з метою укриття злочинної організації. Суд першої інстанції зазначає про цей доказ в ухвалі, але умисно не оцінює цей факт, відмовляє у витребуванні письмових доказів від відповідачів, які мають важливе значення для вирішення справи, оскільки вони б підтвердили вину чи невинуватість відповідачів.

Також посилається на доводи, викладені у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

У відзиві Львівська обласна прокуратура просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в зв`язку із безпідставністю. Вказує, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на нововиявлені є новими, оскільки виникли після ухвалення судового рішення та не можуть бути підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 1 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року визнано неподаною та повернуто апелянту.

Постановою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 1 вересня 2020 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який доводи апеляційної скарги підтримав, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалу суду першої інстанції обґрунтовано тим, що обставини, на які ОСОБА_1 посилається як на підставу перегляду рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30 червня 2017 року у даній цивільній справі, не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і такими, які можуть істотно вплинути на вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст. 423 ЦПК України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини, а також розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Обставини, на які посилалася особа, яка брала участь у справі, у своїх поясненнях, в апеляційній чи касаційній скарзі, не є нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, обставини щодо бездіяльності відповідачів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000234 від 14 серпня 2015 року входили до предмета доказування, цими обставинами позивач обгрунтовував свої позовні вимоги.

Зокрема, із змісту позовної заяви, судових рішень судів усіх інстанцій за результатами розгляду справи по суті вбачається, що саме на ці обставини ОСОБА_1 посилався як на підставу своїх вимог щодо відшкодування йому моральної шкоди та обгрунтовував спричинення моральної шкоди саме бездіяльністю відповідачів при проведенні досудового розслідування. Суди усіх інстанцій перевіряли, чи мали місце ці обставини, якими позивач обгрунтовував свої вимоги. Проте, ним не було представлено суду належних та достатніх доказів на підтвердження цієї обставини.

Тобто, обставини щодо бездіяльності відповідачів у кримінальному провадженні №0000234 від 14 серпня 2015 року не є нововиявленими. Новим є лише доказ - лист -відповідь Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року №04/13-108-19, який підтверджує бездіяльність.

Окрім цього, із змісту листа-відповіді Дрогобицької місцевої прокуратури від 27 грудня 2019 року не вбачається, у який саме період часу мала місце бездіяльність - до ухвалення судового рішення від 30 червня 2017 року, чи після цього.

Також колегія суддів враховує, що підставами для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди було не тільки недоведення ним факту незаконної бездіяльності відповідачів, але також і ненадання ним належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди.

А тому відсутні підстави вважати, що наведені ОСОБА_1 обставини щодо бездіяльності відповідачів, які він вважає нововиявленими, могли вплинути на висновки суду таким чином, що зміст судового рішення був би іншим.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що заявник надав суду письмовий доказ постанову слідчого ДБР у м.Львові, в якій зазначено, що правоохоронні органи Тернопільської і Львівської областей вчинили неправомірні дії і бездіяльність з метою укриття злочинної організації, суд першої інстанції зазначає про цей доказ в ухвалі, але умисно не оцінює цей факт, відмовляє у витребуванні письмових доказів від відповідачів, які мають важливе значення для вирішення справи, оскільки вони б підтвердили вину чи невинуватість відповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Постанова слідчого Територіального управління, розташованого у м.Львові Державного бюро розслідувань від 3 квітня 2020 року про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим долучена судом першої інстанції до матеріалів справи за клопотанням ОСОБА_1 у судовому засіданні 26.06.2020 року.

ОСОБА_1 не посилався на цю постанову у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами подана суду 21.01.2020 року, в той час як постанова слідчого ДБР постановлена лише 3 квітня 2020 року.

Оскільки зазначена постанова не була підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, тому у суду першої інстанції не було підстав оцінювати її в якості доказу, що підтверджує нововиявлені обставини.

Крім цього, суд апеляційної інстанції наголошує, що обставини щодо бездіяльності відповідачів при проведенні досудового розслідування кримінального провадження не можуть бути нововиявленими, так як були предметом доказування при розгляді справи по суті.

Будь-які документи, які підтверджують факт бездіяльності відповідачів, незалежно від часу їх виникнення, складання, постановлення, в тому числі постанова слідчого ДБР від 3 квітня 2020 року, яка на думку ОСОБА_1 також підтверджує факт бездіяльності відповідачів, є лише новими доказами, які не можуть бути підставою для перегляду рішення Гусятинського районного суду від 30 червня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Суд також вірно відмовив у витребуванні письмових доказів від відповідачів, які, на думку ОСОБА_1 , мають важливе значення для вирішення справи та підтвердили б вину чи невинуватість відповідачів, оскільки ці питання вирішувались при розгляді справи по суті у судах усіх інстанцій, докази бездіяльності позивач повинен був подати при вирішенні спору, однак не подав, в тому числі і через відсутність таких доказів.

Перелік підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, визначений ч.2 ст. 423 ЦПК України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою та відсутні підстави для її скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 375, 382-384, 423 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 26 червня 2020 року залишити бе змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Сташків Б.І.

Щавурська Н.Б.