ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 695/2886/20
номер провадження 6/695/130/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 рокум. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша подання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук О.Ю. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Міклащук О.Ю. знаходиться виконавче провадження №60197723 з виконання виконавчого наказу Господарського суду Черкаської області від 19.08.2019 року, справа №925/763/19, про стягнення з ТОВ «Центральна районна аптека №30» заборгованості на користь ТОВ «Фармако».

Старший державний виконавець наполягає, що ОСОБА_1 будучи керівником боржника рішення суду не виконує, я ухиляється від його виконання та виконання своїх обов`язків щодо подання декларації про доходи та майно та явки до виконавця, які встановлені нормами ЗУ «Про виконавче провадження», а тому виконавець звернувся до суду із відповідним поданням про тимчасове обмеження виїзду керівника боржника за межі України для забезпечення виконання судового рішення.

Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Розглянувши подання та додані до нього документи, суд зазначає про таке.

Судом встановлено, що 04.12.2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження по виконанню судового наказу по справі №925/626/19.

Окрім того виконавець вказує, що на адресу боржника надсилались виклики боржника до державного виконавця та вимога про надання документів необхідних державному виконавцю для належного виконання судового рішення.

Так виконавець наполягає, що боржник судове рішення не виконує як і не виконує обов`язки боржника, що встановлені ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема не подає відповідні декларації та не з`являється на виклики державного виконавця.

Разом із тим суд бере до уваги, що в матеріалах подання відсутні будь-які докази належного вручення зазначених вище документів боржнику.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 5 Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 10 Закону передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 19 частини третьої статті 18 Зкону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»)

Частиною 1 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Обґрунтовуючи необхідність тимчасового обмеження права керівника боржника на виїзд з України державний виконавець вказує, що ОСОБА_1 будучи керівником боржника ухиляється від виконання рішення суду та не вживає заходів щодо його виконання за рахунок належного йому майна та доходів.

Однак державним виконавцем не надано доказів того, що на даний час боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на нього рішенням суду. Також не надано доказів, які б свідчили, що боржник має намір виїхати за межі України з метою уникнення від виконання рішення суду у справі №925/626/19, а так само доказів на обґрунтування того, що застосування обмеження у праві виїзду за межі України боржника, сприятиме виконанню судових рішень.

Крім того державним виконавцем є недоведеним те, що невжиття такого заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за кордон може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Суд зауважує, що лише факт наявності відкритого виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості не свідчить про ухилення боржника від виконання судового рішення, тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов`язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених в ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Таким чином на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Отже, державним виконавцем не надано суду доказів щодо ухилення боржника від виконання зобов`язання та доказів щодо наміру боржника виїхати за межі України саме з метою уникнення від подальшого виконання судового рішення чи з метою приховування своїх доходів.

Таким чином, на підставі викладеного вище суд приходить до висновку, що правові підстави для задоволення подання відсутні.

Керуючись ст.,ст. 247, 353, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити повністю.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Л.В. Середа