Справа №705/660/20
2/705/1856/20

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючої-судді Білик О.В.

за участю секретаря судового засідання Остропольської О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав, -

В С Т А Н О В И В:

До Уманського міськрайонного суду Черкаської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав. Позивач вказує на те, що йому і ОСОБА_4 належить на праві спільної часткової власності майновий комплекс в складі: третини житлового будинку (загальна площа 128,6 м.2, 1930 рік побудови) і частково зруйновані господарські будівлі і споруди на земельній ділянці за адресою - АДРЕСА_1 . Дата реєстрації права власності 27.05.1994, реєстраційний номер 3234742. Позивач у позові зазначає, що на протязі минулих років реалізація майнових прав здійснювалася на рівні правових принципах і засадах законності. Але 29.08.2017 ОСОБА_4 за особисту вигоду провела фікцію - передала частину неділимих прав, які їй не належали, ОСОБА_2 (квартиру без земельної ділянки) і ОСОБА_5 (земельну ділянку) з повноваженнями самостійних власників, що привело до майнових обмежень і позбавлення майнових прав ОСОБА_1 як власника комплекса з допомогою різноманітних форм і способів. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди, що обмежують житлові майнові права співвласника комплексу ОСОБА_1 . Зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди, що позбавляють земельних майнових прав співвласника комплекса ОСОБА_1 . Судовий збір стягнути з відповідачів в дохід державного бюджету.

24.02.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав - залишено без руху.

11.03.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав - повернуто позивачу.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 09.06.2020 ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 11 березня 2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

23.06.2020 ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав вимоги позову, посилаючись на обставини викладені в ньому та просив позов задоволити в повному обсязі. Окремо позивач зазначив, що відповідачі перешкоджають йому користуватися його власністю, проте доказів, окрім доданих до позовної заяви не надав.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у судове засідання, будучи належним чином, відповідно до вимог ЦПК України, повідомленими про місце, дату та час проведення судового засідання у справі, -не з`явилися. Однак, 07.07.2020 на адресу суду від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшла заява про вжиття заходів, у якій вони вказують, що ОСОБА_4 станом на 18.02.2020 не належить на праві спільної часткової власності майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 339671108 по АДРЕСА_1 , 1/6 частки житлового будинку, загальною площею 307 кв.м., житлова- 204,6 кв.м., який розміщений на земельній ділянці, площею 0,0477 га, кадастровий № :02:005:0306, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - належить ОСОБА_2 . Відповідачі вказують, що згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.08.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 108, земельна ділянка площею 0,015 га., кадастровий № :02:005:0306, яка надана для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , зареєстрована за власником ОСОБА_7 . У заяві вказано, що жодного відношення до цієї землі позивач немає, так само, як і ОСОБА_8 також немає жодного відношення до співвласника віртуального комплексу ОСОБА_1 . Відповідачі посилаються на те, що позивач не вказує, яким способом, передбаченим законом чи договором, усунути перешкоди та які саме майнові права позбавляю ОСОБА_1 власності і якої саме. Позовні вимоги позивача є надуманими, безпідставними, необґрунтованими та безпредметними, заявлені незаконно, з метою завдання шкоди відповідачам, шляхом подання великої кількості надуманих позовів до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які, на думку відповідачів, зобов`язують їх вчиняти дії, вчинення яких не є обов`язковими ( незаконний примус, надавати до суду різні відзиви, відповіді, заяви, клопотання, договори). Відповідачі зазначають, що вони витрачають дуже багато часу, здоров`я, грошових коштів, що не повертається та не поновлюється судом, що вказує на однобічний підхід та надання протиправної переваги позивачу ОСОБА_1 у не вирішенні питання про застосування до нього заходів процесуального примусу за постійне зловживання процесуальними правами. Відповідачі вказують на те, що ОСОБА_1 надається стимул до порушення не тільки процесуальними правами, а й правами, свободами та інтересами відповідачів. У заяві відповідачі посилаються на те, що позивач незаконно, в порушення норм матеріального та процесуального права, особистих прав та інтересів визначив ОСОБА_2 і ОСОБА_6 відповідачами. ОСОБА_2 і ОСОБА_6 не пов`язані будь-якою діяльністю, діями або бездіяльністю з позивачем, жодним чином не порушували його права та інтереси, не укладали з ним жодних договорів та інших правочинів, тому підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків у позивача до відповідачів не має. Подавши вказаний позов, позивач вийшов за межі здійснення цивільних прав, оскільки цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, як то передбачено. Відповідачі вказують, що позивач не надав жодного доказу на обґрунтування своїх позовних вимог, надавши лише ксерокопію Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.04.2005, який дійсний протягом трьох місяців, про що вказано у самому витязі (у правому верхньому кутку), до якого, ОСОБА_2 і ОСОБА_6 ніякого відношення не мають взагалі. Позивач у своєму позові зазначає обставини віртуального майнового комплексу з датою реєстрації- 1994 рік. На підставі вищевикладеного, відповідачі просять суд визнати зловживання процесуальними правами дії ОСОБА_1 , що суперечать завданню цивільного судочинства та постановити ухвалу про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6306,00 грн. Також, відповідачі просять суд розгляд справи проводити у їх відсутність.

Вислухавши пояснення позивача, врахувавши процесуальну позицію відповідачів, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

22.04.2005 Уманським виробничим підрозділом Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації видано Витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно ( із зазначенням, що Витяг дійсний протягом трьох місяців) № 7084488. У Витязі, станом на 22.04.2005, зазначалися власники будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Також, з відповідного Витягу вбачається, що станом на 22.04.2005, ОСОБА_1 , належить на праві приватної власності 1/6 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі дублікату договору дарування № 3-305 від 11.02.2005 ( договір дарування посвідчений Уманською міською державною нотаріальною конторою 27.05.1994 за № 2-1577); ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 1/6 частина будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування № 2-1577 від 27.05.1994.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав. Позивач посилається на те, що відповідач ОСОБА_2 обмежує житлові майнові права співвласника комплексу ОСОБА_1 , а відповідач ОСОБА_6 позбавляє земельних майнових прав співвласника комплексу ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Моментом виникнення майнових прав у їх носія вважається загально прийнятий момент набуття права власності. Моментом набуття права власності на майнові права є момент, визначений відповідним правочином. Правочин, який визначає наявність у набувача відповідних прав, відмінних від права власності.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у виразі часток.

Відповідно до ст. 358 чч. 1-3 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

За правилами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

На підставі ч.2 ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із ч.5 ст.319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Звертаючись за захистом своїх прав до суду саме заявник повинен обґрунтувати підстави позову, предмет позову, вказати осіб, які порушують його права, та яких може стосуватись вирішення спору відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільно-процесуального судочинства.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частини першої ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено обставин, що відповідач ОСОБА_2 обмежує майнові права співвласника комплексу ОСОБА_1 та обставин, що відповідач ОСОБА_7 позбавляє земельних майнових прав співвласника комплексу ОСОБА_1 (які саме майнові права, в чому вони полягають та у який спосіб, тощо).

Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України таз посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав не підлягає до задоволення.

Одночасно, у заяві про вжиття заходів відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 просять суд визнати зловживання процесуальними правами дії ОСОБА_1 , що суперечать завданню цивільного судочинства та постановити ухвалу про стягнення штрафу з ОСОБА_1 у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 6306,00 грн.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Поняття справедливого судового розгляду передбачає можливість для особи бути вислуханою, а також необхідність перевірити точність її тверджень і співставити їх з матеріалами судової справи.

З аналізу норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Відповідно до ст. 44 ЦПК, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зловживання процесуальними правами визначається як дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

У судовому засіданні не знайшли свого підтвердження посилання відповідачів на зловживання процесуальними правами ОСОБА_1 та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Судові витрати це витрати, які несуть сторони, треті особи із самостійними вимогами у справах позовного провадження, заявники і заінтересовані особи в справах окремого провадження, стягувач і боржник у справах наказного провадження, за вчинення цивільних процесуальних дій, пов`язаних із розглядом справи в порядку цивільного судочинства. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних із розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з відповідним позовом судовий збір не було сплачено, оскільки позивач є інвалідом першої групи, на підтвердження чого він надав копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 від 30.06.2016р., вид пенсії по інвалідності, інвалід першої групи загальне захворювання по зору. Документів на підтвердження факту понесених інших судових витрат позивачем ОСОБА_1 додано не було.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 258, 259, 263-264, 274, 279, 280-288 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перешкоджання здійсненню майнових прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 24.12.2020 включно.

Суддя О.В. Білик