Номер провадження 2/754/5721/20
Справа №754/8756/20
17 грудня 2020 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Клочко І.В.
секретаря судового засідання Шаманаєвої А.Д.
позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Інтелект Сервіс-2007», третя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про розірвання трудових відносин і видачу трудової книжки та зобов`язання вчинити дії, -
ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства «Інтелект Сервіс-2007», третя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про розірвання трудових відноси, видачу трудової книжки та зобов`язання до вчинення певних дій третьою особою. Позовну заяву позивач обґрунтовує наступним.
Згідно рішення №1 засновника від 19.03.2007р. позивач була призначена на посаду директора ПП «Інтелект Сервіс-2007», а згідно наказу №01 від 05.04.2007р. приступила до виконання службових обов`язків директора. Відомості про позивача, як керівника та підписанта підприємства були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Починаючи з лютого до 15 липня 2020р. позивач намагалась звільнитись, натомість відповідачем не вжиті належні дії та всіляко проігноровано заяви позивача як усні так письмові щодо її звільнення.
З огляду на викладене, позивач просить розірвати трудові відносини між позивачем та відповідачем на підставі поданої заяви про звільнення за власним бажанням від 01.06.2020р. та видати належно оформлено трудову книжку, а також зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, шляхом виключення відомостей про позивача, як директора та підписанта приватного підприємства.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.07.2020р. відкрито провадження пол. Справі та визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відповідач про розгляд справи судом повідомлявся належним чином. Відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Судом встановлено наступне.
19 березня 2007р. громадянином Російської Федерації ОСОБА_2 прийнято рішення №1 про створення Приватного підприємства «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007», затверджено статут підприємства, призначено на посаду директора підприємства «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» ОСОБА_1 (а.с.18).
Відповідно до копії наказу №01 від 05.04.2007р. ОСОБА_1 приступила до виконання службових обов`язків директора ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» (а.с.19).
Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені, ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.9).
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, станом на 12.06.2014р. ОСОБА_1 є керівником та підписантом ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» (а.с.20-25).
Згідно наявної в матеріалах справи переписки позивача з засновником відповідача, ОСОБА_1 неодноразово повідомляла письмово про намір свого звільнення (а.с.29-38, 41-45).
Крім того, 01 квітня 2020р. ОСОБА_1 звернулась до засновника ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» ОСОБА_2 з заявою про звільнення її з посади директора підприємства за угодою сторін та направила дану заяву на юридичну адресу відповідача (а.с.39-40). Однак, вказана заява не була розглянута.
01.06.2020р. ОСОБА_1 подала заяві про звільнення її з займаної посади за власним бажанням, в якій просила вважати останнім робочим днем 15 липня 2020р. (а.с.52-59).
Станом на день подачі позову до суду позивача не звільнено з займаної посади.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
Пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України передбачено, що підстави припинення трудового договору можливо шляхом розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до п.6.1 Статуту ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007», до виключної компетенції засновника відноситься призначення та звільнення директора.
На направлені позивачем заяви про звільнення за угодою сторін та за власним бажанням, засновник підприємства не реагує та не видає відповідні накази.
Відповідно до норм статей 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на сьогодні трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана з вини засновника ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007», оскільки станом на 15 липня 2020 року позивач залишила роботу та вимагає розірвання трудового договору, між сторонами припинились трудові відносини, однак припинити трудові відносини виявилось неможливо, оскільки засновник ПП «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» не вчиняє будь-яких дій до звільнення позивача за власним бажанням.
Таким чином, суд вважає необхідним припинити трудові відносини та вказаний трудовий договір розірвати, оскільки трудові відносини ОСОБА_1 та Приватного підприємства «ІНТЕЛЕКТ СЕРВІС-2007» позбавляють позивача можливості реалізувати свої конституційні права.
Позовна вимога ОСОБА_1 щодо видачі трудової книжки на день подачі позову є передчасною, оскільки в судовому засіданні з пояснень позивача, встановлено, що трудова книжка ОСОБА_1 перебуває у її віданні.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, шляхом виключення відомостей про позивача, як директора та підписанта відповідача, слід зазначити, що станом на день подачі до суду вказаного вище позову, Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією не порушено жодне право позивача, а тому дана вимога є передчасною. Крім того, позивачем визначено статус Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації як третьої особи, а не відповідача.
На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст.ст.36,38 КЗпП України, ст.ст. 12,13,76-81,141,263-265,268, суд -
п о с т а н о в и в :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Інтелект Сервіс-2007», третя особа - Шевченківська районна в м. Києві державна адміністрація, про розірвання трудових відносин і видачу трудової книжки та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Розірвати з 15 липня 2020 року трудовий договір, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Інтелект Сервіс-2007» на підставі поданої нею заяви про звільнення за власним бажанням від 01 червня 2020р.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя