ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

10 лютого 2020 року м.Кривий Ріг

Справа №212/10710/13-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Зубакової В.П., розглянувши матеріали апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Повторним заочним Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 131).

08 листопада 2019 року відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчиненні окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03 жовтня 2017 року за № 2147-VІІІ, яким викладено в нових редакціях тексти, зокрема, Цивільного процесуального кодексу України та Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п.13 ч. 1 Розділу ХІІІ (Перехідні положення) ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII, судові рішення, ухвалені судами першої інстранції до набрання чинності цією редакцією Кодеку, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами на судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до 15 грудня 2017 року, судом апеляційної інстанції перевіряється дотримання особою, яка подає апеляційну скаргу, строків на апеляційне оскарження встановлених ЦПК України, в редакції до набрання чинності Закону № 2147-VIII, тобто до 15 грудня 2017 року.

Апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки, згідно ст. 297 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або, якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними, залишається без руху.

Згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 не була присутньою при проголошенні повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року, а тому для неї строк на апеляційне оскарження цього рішення розпочинається з дати отримання копії цього рішення.

Згідно зворотного поштового рекомендованого повідомлення, копію повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року отримано ОСОБА_1 23 грудня 2014 року (а.с. 144).

25 липня 2019 року ОСОБА_3 , діючи через свого представника ОСОБА_4 , ознайомилась з матеріалами цивільної справи, у тому числі й оскаржуваним рішенням суду (а.с. 165-166), тоді як апеляційну скаргу подано до суду 08 листопада 2019 року, тобто з пропуском процесуального строку встановленого ч.1 ст. 294 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року.

Твердження відповідачки ОСОБА_3 про те, що строк на апеляційне оскарження повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року має обраховуватися для неї від дати отримання ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 27 серпня 2019 року про повернення її заяви про перегляд повторного заочного рішення є помилковим, адже, згідно ч. 3 ст. 232 ЦПК України, в редакції від 18.03.2004 року, повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, тобто, подання відповідачкою ОСОБА_1 заяви про перегляд повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року не передбачено нормами ЦПК України та не змінює для неї порядок оскарження цього рішення, у зв`язку з чим ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року визнано неповажними причини для поновлення пропущеного процесуального строку, а апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року залишено без руху для звернення до апеляційного суду з обґрунтованою заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, для чого надано строк для усунення названих вище недоліків - десять днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Копія ухвали Дніпровського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року отримана апелянтом 15 січня 2020 року.

25 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду апеляційної інстанції із клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року, яке не містить нових поважних причин, які надають суду підстави для поновленя пропущеного процесуального строку.

Зокрема, твердження апелянта про те, що вона не отримувала копію оскаржуваного рішення суду у 2014 році спростовується зворотним поштовим рекомендованим повідомленням, згідно копію повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року отримано ОСОБА_1 23 грудня 2014 року (а.с. 144).

Доводи ж останньої про те, що вона звернулася до суду із заявою про перегляд повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року, а тому строк пропущено з поважних причин, є безпідставними, оскільки, по-перше, цій обставині судом вже було надано належну оцінку при залишенні апеляційної карги без руху, по-друге, заява про перегляд повторного заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року було подано ОСОБА_1 до суду у 2019 році, тоді як копію цього рішення вона отримала у грудні 2014 року.

Отже, вимоги ухвали суду не виконано, станом на теперішній час від ОСОБА_1 не надійшло до суду клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року, з наведенням обставин, які об`єктивно перешкоджали апелянту оскаржити зазначене судове рішення у встановлені Законом строки.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Отже, апелянтом пропущено строки, визначені ЦПК України, для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції та не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження цього судового рішення, з наведенням поважних та об`єктивних обставин, які перешкоджали оскаржити судове рішення в апеляційному порядку в межах цих строків, тоді як зазначені у клопотання обставини визнано судом неповажними.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зазначені обставини є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження по справі за поданою апеляційною скаргою на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У X В А Л И В:

Відмовити відповідачці ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження по поданій нею апеляційній скарзі на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційну скаргу та додані до неї матеріали повернути особі, що її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Суддя: