Постанова

Іменем України

11 листопада 2020року

м. Київ

справа №145/1435/18

провадження №61-7030св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К., Оніщука В. В. ,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест» (далі - ТОВ «Красне-Агроінвест») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов обгрунтований тим, що договір оренди земельної ділянки від 14 квітня 2008 року, укладений за життя її матір`ю ОСОБА_2 та відповідачем. Зареєстрований 27 червня 2008 року за № 61 у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах». Строк оренди 15 років.

Земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0103, площею 4,1760 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розташована на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району належала ОСОБА_2 на праві приватної власності.

Відповідно до пунктів 4.1,4.3 договору оренди орендар зобов`язався виплачувати орендну плату через касу орендаря у грошовій формі, з письмовим підтвердженням орендодавцем факта одержання готівки, в розмірі 2,5 % від нормативно грошової оцінки в строк до 31 грудня кожного року оренди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, а 31 травня 2016 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку.

Відповідач систематично, починаючи з червня 2016 року, належним чином умови договору зі сплати орендної плати не виконував, а на її вимогу про виплату висунув свої вимоги про укладення нею додаткової угоди до договору оренди, умови якої її не влаштовували.

Позивач просила суд розірвати договір оренди земельної ділянки від 14 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Красне-Агроінвест» та зареєстрований 27 червня 2008 року за № 61 у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК при Державному комітеті України по земельних ресурсах».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки від 14 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Красне-Агроінвест», зареєстрований 27 червня 2008 року за № 61 у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства«Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», предметом якого є земельна ділянка, кадастровий номер :01:002:0103, площею 4,1760 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва що розташована на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району. Стягнено з ТОВ «Красне-Агроінвест» на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 704,80 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , орендну плату з того часу відповідач не сплачував, інформації про повідомлення правонаступника щодо можливості отримання орендної плати за договором або її накопичення на депозитному рахунку нотаріусу відповідно до статті 537 ЦК України, відкриттям рахунку на вимогу, чи будь-яким іншим шляхом, відповідачем суду не надано.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2019 року рішення Тиврівського районного суду від 12 листопада 2018 року скасовано, в позові відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки позивач (новий кредитор) не вчинила дій, до вчинення яких товариство (боржник) не могло виконати свій обов`язок, мало місце прострочення кредитора, а тому виконання зобов`язання боржником відстрочене на час прострочки і не може вважатись порушеним останнім.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову суду апеляційної інстанції, просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.

У червні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суд апеляційної інстанцій порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Суд не звернув уваги, що відповідно до пункту 12.6 договору оренди землі перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Водночас згідно з пунктом 9.4 договору орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою. Позивач набула права власності на орендовану земельну ділянку 31травня 2016 року.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача про сплату орендної плати, однак орендар висував умови, що є грубим порушенням її прав як власника земельної ділянки.

13 серпня 2018 року позивач письмово звернулась до відповідача про виплату їй орендної плати, однак ще в червні 2016 року відповідач був проінформований про зміну власника земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду у такій категорії справ, викладені у постановах від 28 лютого 2018 року, справа № 577/3866/17-ц, провадження 61-58св18, від 21 травня 2018 року, справа № 479/187/17, провадження 61-4907св18.

Аргументи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 24 червня 2019 року ТОВ «Красне-Агроінвест» просило залишити її без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін. Суд апеляційної інстанції встановив, що позивач порушила порядок повідомлення відповідача про зміну власника земельної ділянки. Позивач відмовляється отримувати заборгованість з орендної плати. Позивач не довела істотного порушення договору оренди землі.

Позиція Верховного Суду

Відповіднодо пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуальногокодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційнаскарга у цій справі подана у квітні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, щодіяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд необмежений доводами та вимогамикасаційної скарги, якщопід час розглядусправи буде виявленопорушення норм процесуальногоправа, які є обов'язковою підставою для скасуваннярішення, або неправильнезастосування норм матеріальногоправа.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 14 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Красне -Агроінвест» укладений договір оренди земельної ділянки, площею 4,1760 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району, який зареєстрований у Тиврівському відділі Вінницької регіональної філії державного підприємства «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах» 27 червня 2008 року за № 61.

Договір оренди укладено на строк 15 років (стаття 3 договору).

Відповідно до пунктів 4.1, 4.3 договору оренди орендна плата мала вноситись орендарем у грошовій формі через касу орендаря з письмовим підтвердженням орендодавцем факту одержання готівки в день її одержання в розмірі 2,5 % від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки у строк до 31 грудня кожного року оренди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

31 травня 2016 року приватний нотаріус видав Радукан Т. М. свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:0103, площею 4,1760 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Уяринецької сільської ради Тиврівського району.

Цього ж дня позивач зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з вказаного Реєстру від 31 травня 2016 року.

Згідно з пунктом 12.6 статті 12 договору оренди від 14 квітня 2008 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання цього договору.

До дня подання позову до суду - 13 серпня 2018 року відповідач орендну плату позивачу не сплатив.

У додатковій угоді до договору оренди землі від 14 квітня 2008 року № 156 за червень 2016 року (а. с. 18), є реквізити відповідача (його р/р, банківська установа, в якій він розміщений, МФО, ЄДРПОУ, ІПН, номер свідоцтва підприємства), а також інформація про реквізити правовстановлюючого документу, на підставі якого позивач стала власником земельної ділянки, яка є предметом спірного договору оренди, а саме реквізити свідоцтва про право на спадщину за законом (його номер, дата видачі), паспортні дані позивача.

13 серпня 2018 року позивач письмово звернулась до відповідача з проханням виплатити належну їй оренду плату за оспорюваним договором оренди, де зазначила всі необхідні відомості для її виплати, а також вказала про те, що будучи спадкоємицею ОСОБА_2 вона одразу ж повідомляла про це відповідача, що є беззаперечним фактом.

На звернення позивача від 13 серпня 2018 року, 15 серпня 2018 року за № 105 відповідач направив повідомленння, відповідно до якого зазначив, що для вирішення питання про виплату орендної плати необхідне укладення додаткової угоди до оспорюваного договору про заміну сторони зобов`язання та запропоновано надати свідоцтво про право на спадщину, витяг з реєстру речових прав та копію її паспорта і коду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 317, частини першої статті 319 ЦК України власнику належить, зокрема, право на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.

Цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Договір оренди укладається у письмовій формі та набирає чинності після його державної реєстрації (частина перша статті 14, стаття 18 Закону України «Про оренду землі» (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 651 ЦК України).

Відповідно до ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 32 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Отже, спадкоємець земельної ділянки набуває права орендодавця (зокрема право на отримання орендної плати) із моменту відкриття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 31 Закону особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України.

Таке повідомлення має містити відомості про: кадастровий номер, місце розташування та площу земельної ділянки; прізвище, ім`я, по батькові нового власника; місце проживання (знаходження) нового власника, його поштова адреса; платіжні реквізити (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Незважаючи на те, що відсутня у справі інформація про звернення позивача до відповідача з повідомленням в порядку, визначеному статтею 148-1 ЗК України, суд першої інстанції дослідив додаткову угоду до договору оренди землі від 14 квітня 2008 року № 156 за червень 2016 року, укладену між ОСОБА_1 , правонаступником ОСОБА_2 , та ТОВ «Красне - Агроінвест» (а. с. 18), в якій наявні реквізити відповідача (його р/р, банківська установа, в якій він розміщений, МФО, ЄДРПОУ, ІПН, номер свідоцтва підприємства), а також інформація про реквізити правовстановлюючого документу, на підставі якого позивач стала власником земельної ділянки, яка є предметом спірного договору оренди, а саме реквізити свідоцтва про право на спадщину за законом (його номер, дата видачі), паспортні дані позивачки, що свідчить про обізнаність відповідача про зміну власника земельної ділянки.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що товариству про смерть ОСОБА_4 в липні 2013 року повідомлено протягом місяця податковими органами, які в обов`язковому порядку доводять вказану інформацію до платників податків.

Відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідно до частини першої статті 537 ЦК України товариство мало можливість сплатити орендну плату шляхом внесення грошових коштів на депозит нотаріуса, нотаріальної контори та вжити інші заходи щодо виконання обов`язку за договором.

Відповідно до пункту д) частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Аналіз пункту д) частини першої статті 141 ЗК України дає підстави для висновку, що у разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки, така обставина може бути підставою для розірвання такого договору.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 03 липня 2019 року у справі № 289/12204/17, (провадження 14-246 цс 19), від 19 червня 2019 року у справі № 289/718/18, (провадження14-126цс19) вказувала, що однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати (пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України).

Обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що намагання відповідача сплатити позивачу заборгованість з орендної плати після пред`явлення позову не є підставою для його задоволення.

Встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про систематичну несплату орендної плати відповідачем, що є підставою для розірвання договору оренди.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище нормам матеріального та процесуального права, принципам та завданням цивільного судочинства, є законним і обґрунтованим, а суд апеляційної інстанції помилково його скасував.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції необхідно скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту в) пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на задоволення касаційної скарги, судовий збір, сплачений позивачем за перегляд справи у суді касаційної інстанції, підлягає компенсації за рахунок відповідача.

З урахуванням сплаченогоОСОБА_1 судового збору за подання касаційної скарги - 1 409,60 грн з ТОВ Красне-Агроінвест» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 06 березня 2019 року скасувати, рішення Тиврівського районного суду від 12 листопада 2018 рокузалишити в силі .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Красне-Агроінвест» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 409 (одна тисяча чотириста дев`ять) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

Г. І. Усик

В. В. Яремко