ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6081/13-ц

Головуючий у першій інстанції Маслюк Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1382/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.

секретар: Позняк О.М.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2020 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором (суддя Маслюк Н.В.), постановлену у м.Чернігів, повний текст ухвали складено 16 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 160,08 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ станом на 05.06.2013 року 217 090,51 грн та 3280,25 грн. Позов мотивовано тим, що 10 жовтня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-N00/055/2008, на підставі якого та кредитної заявки відповідач отримав кредит у розмірі 25 851,90 доларів США із встановленням плаваючої процентної ставки у розмірі 5,99% річних та FIDR. Для забезпечення виконання позичальником його боргових зобов`язань за кредитним договором 10.10.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №SR-N00/055/2008. Позивач вказував, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору в частині погашення відповідних сум кредиту, відсотків, інших обов`язкових платежів. Станом на 05.06.2013 року заборгованість позичальника становила: 25 443,05 доларів США заборгованість за кредитом, 1717,03 доларів США заборгованість по відсоткам, а всього 27 160,08 доларів США та пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 3280,25 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2013 року позовні вимоги задоволено; стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року: заборгованість за кредитом 25 443 доларів США 05 центів, заборгованість по відсоткам 1717 доларів США 03 цента, всього 27 160 доларів США 08 центів, що еквівалентно курсу НБУ станом на 05.06.2013 року 217 090 грн 51 коп. та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 3280 грн 25 коп.; вирішено питання про судові витрати.

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчі листи.

У липні 2020 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» із заявою про заміну сторони виконавчого провадження стягувача на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2013 року. Заяву мотивовано тим, що 31 жовтня 2019 року між ТОВ «ОТП Факторинг України» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу №1-10/19, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року, укладеним між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , та всіма договорами забезпечення перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 29 вересня 2020 року залучено до участі у справі як заінтересовану особу АТ «ОТП Банк».

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 15 жовтня 2020 року заяву задоволено; замінено сторону виконавчого провадження - ПАТ «ОТП Банк» на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №751/6081/13-ц, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором №ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року: заборгованість за кредитом 25 443 доларів США 05 центів, заборгованість по відсоткам 1 717 доларів США 03 цента, всього 27 160 доларів США 08 центів, що еквівалентно курсу НБУ станом на 05.06.2013 року - 217 090 грн 51 коп. та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків в сумі 3 280 грн 25 коп. Ухвалу мотивовано тим, що звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст.ст.512, 514 ЦК України та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження». Також суд дійшов висновку, що надання оцінки наявності чи відсутності поважності причин пропуску строків пред`явлення виконавчого документа до виконання є предметом вирішення питання інших вимог заявника, а під час ухвалення рішення про відмову ПАТ «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання заявник участі не приймав. Крім того, судом враховано, що правочини про відступлення права вимоги недійсними не визнавалися і питання дійсності вказаних договорів не є предметом розгляду в межах даного провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу суду скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження відмовити. Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було додано до заяви доказів на підтвердження виконання всіх встановлених Договором факторингу умов, а саме: доказів перерахування всіх платежів, визначених в п.7 цього Договору, що свідчить про те, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором факторингу. За доводами відповідача, на рівні Верховного Суду встановилась стала практика, відповідно до якої суд при вирішенні питання відступлення права вимоги на підставі договору факторингу має встановити обставину про виконання сторонами всіх умов, які сторони встановили в такому договорі, за яких у нового кредитора виникає право вимоги, що відступається, а за відсутності доказів настання такої обставини це буде самостійною та достатньою підставою для відмови новому кредитору у задоволенні його заяви про заміну сторони виконавчого провадження. ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про витребування доказів перерахування ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх платежів, визначених в п.7 Договору факторингу. Відповідач вважає, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не надано суду доказів вибуття первісного стягувача АТ «ОТП Банк» і факту послідовного правонаступництва прав останнього спочатку до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а потім від останнього до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». ОСОБА_1 посилається, що заява АТ «ОТП Банк», яке було первісним стягувачем по виконавчим листам, про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, а також результати її розгляду судом, є обов`язковими для всіх подальших правонаступників, а тому сама по собі заміна стягувача у виконавчому провадженні по виконавчому документу, по якому вже пройшов строк пред`явлення його до виконання та у поновленні якого судом вже було відмовлено, з АТ «ОТП Банк» на його правонаступника не призведе до бажаної для ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» мети у вигляді права на пред`явлення виконавчого документу на виконання.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення. Заявник посилається, що він, як правонаступник, виконав своє зобов`язання та сплатив суму відповідно до Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року. За доводами ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», товариство вказує ПАТ «ОТП Банк» як сторону в заяві для з`ясування та надання всіх потрібних і належних доказів на підтвердження правонаступництва між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Також заявник звертає увагу, що без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.

По справі встановлено, що 03 лютого 2014 року на виконання рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 30 вересня 2013 року було видано виконавчі листи про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, а також судового збору (а.с. 95-98 т.1). Строк пред`явлення виконавчих листів до виконання до 28 січня 2015 року.

У грудні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.91-92 т.1).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 20 січня 2016 року було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

20 березня 2014 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (фактор) і ПАТ «ОТП Банк» (клієнт) було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт в порядку та на умовах, визначених цим договором, передає (відступає) фактору права грошової вимоги на Кредитний портфель, який включає в себе права грошової вимоги за Кредитним договорами, а фактор здійснює фінансування клієнта за плату на умовах цього договору (а.с.164-172 т.1).

У зв`язку з укладенням вказаного договору факторингу в той же день між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено Договір про відступлення права вимоги, зокрема за кредитним договором ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року, боржник ОСОБА_1 (а.с.173-176 т.1).

Згідно з копією Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» (клієнт) передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (фактор) право грошової вимоги, а останнє приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, стає кредитором за кредитними договорами, право вимоги за якими належать клієнту та перелік яких міститься у Додатку №1 до цього договору (а.с.218-219 т.1).

Відповідно до Акту №1 від 5 листопада 2019 року і Додатку №1 до Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, серед яких є ОСОБА_1 за кредитним договором ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року (а.с.223-224 т.1).

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 18 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про витребування доказів перерахування на користь ПАТ «ОТП Факторинг Україна» всіх платежів, визначених в п.7 Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року, оскільки не стосуються предмету розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на помилковості висновку суду щодо відсутності підстав для витребування вказаних доказів та вказує, що обставина про здійснення ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» всіх платежів, визначених в п.7 Договору факторингу №1-10/19 від 31.10.2019 року підлягає встановленню під час апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ч.5 ст.12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, на підставі доказів ст.76 ЦПК України. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами.

На виконання протокольної ухвали Чернігівського апеляційного суду від 09 грудня 2020 року було витребувано від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінали або належним чином завірені копії доказів перерахування плати за відступлення прав вимоги згідно з Договором факторингу №1-10/19 від 31.10.2019 року.

Відповідно до п.7 Договору факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року сторони домовились, що сума фінансування складає 953 178 грн 47 коп. без ПДВ, станом на дату підписання сторонами цього договору. Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом перерахування 100% грошових коштів на банківський рахунок клієнта одним платежем не пізніше 31 жовтня 2019 року. Після здійснення всіх розрахунків за договором сторони підписують Акт приймання-передачі реєстру боржників.

Згідно з наданими на вимогу суду платіжними дорученнями №195 і №206 від 31 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перерахувала на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно 900 000 грн та 53 178,74 грн плати за відступлення права вимоги згідно з Договором факторингу №1-10/19 від 31.10.2019 року (а.с.114, 115).

Вирішуючи питання наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту статей 512, 514 ЦК Українита статті 8 Закону України «Про виконавче провадження».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 05 листопада 2020 року у справі №482/316/20 та від 08 серпня 2019 року у справі № 334/10744/14-ц, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини.

Встановивши, що до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги за кредитним договором №ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження на правонаступника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 лютого 2018 року у справі № 2-127/11 (провадження № 61-1648св17) зазначено, що «скориставшись правом на врегулювання відносин у договорі, первинний кредитор та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на власний розсуд визначили момент виникнення у фактора права вимоги. Так, в пункті 4.1. укладеного між ними договору визначено, що право власності на права вимоги, які відступаються за укладеним договором, вважається таким, що перейшло від клієнта (ПАТ «УкрСиббанк») до фактора (ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») в день підписання акта приймання-передачі права вимоги, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Право вимагати від боржника виконання всіх зобов`язань в межах відступлених прав у фактора наступає після виконання ним зобов`язань, передбачених пунктом 3.1.1. договору. Як встановлено судами та свідчать матеріали справи, оскільки заявником не надано доказів на підтвердження виконання умов пунктом 3.1. договору, відповідно до якого фінансування за відступлені права вимоги надається фактором клієнту шляхом перерахування суми фінансування на рахунок клієнта двома платежами, суди зробили правильний висновок, що заявником не було належним чином доведено факт виникнення права вимоги, що відступається за укладеним договором. Сторони договору поставили три умови щодо настання моменту виникнення права вимоги за договором факторингу, що мають одночасно настати: укладення договору факторингу, підписання акта приймання-передачі права вимоги та сплата суми фінансування на рахунок клієнта. Враховуючи недоведеність заявником перерахування суми фінансування на рахунок клієнта за відступлені права вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій були позбавленні правової можливості зробити висновок щодо переходу права вимоги до заінтересованої особи. Тягар доведення цих обставин у цьому провадженні покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулася із згаданими вимогами до суду, оскільки частиною третьою статті 10 ЦПК України та частиною першою статті 60 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що «як встановлено судами, пунктом 2.2 Договору відступлення передбачено, що новий кредитор набуває права кредитора з моменту здійснення розрахунків за даним договором відповідно до розділу 4 цього Договору, пунктом 4.1.1 якого визначено, що ціна договору в повному обсязі сплачена на момент укладення договору. В той же час, встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за Договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за Договором. Наведені обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження правонаступником у цій справі. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 910/16109/14. З огляду на викладене, за відсутності відповідних доказів здійснення оплати за відступлене право вимоги, посилання Скаржника (підпункт 6.2) на те, що ціна Договору відступлення оплачена до моменту укладення цього Договору і цей пункт має обов`язкову силу для учасників відповідних цивільних правовідносин, Суд вважає необґрунтованим. Суд апеляційної інстанції критично оцінив пункт 4.1.1 Договору відступлення, згідно з яким ціна договору в повному обсязі сплачена Новим кредитором на час укладення Договору відступлення, тобто не визнав це положення достатнім доказом на підтвердження зазначеної обставини. Верховний Суд, розглядаючи справу в межах, визначених статтею 300 ГПК України, не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Враховуючи викладене, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони її правонаступником».

Апеляційним судом перевірено доводи ОСОБА_1 і з`ясовано, що в матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження виконання сторонами договору факторингу всіх умов, які сторони встановили в такому договорі, за яких у нового кредитора виникає право вимоги, а саме: Договір факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року, платіжні доручення про перерахування коштів, передбачених пунктом 7 вищевказаного договору, а також акт приймання-передачі реєстру боржників. Отже, в матеріалах справи наявні докази послідовного переходу права вимоги за кредитним договором №ML-N00/055/2008 від 10 жовтня 2008 року спочатку від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (договір факторингу та договір про відступлення права вимоги від 20 березня 2014 року), а потім від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (договір факторингу №1-10/19 від 31 жовтня 2019 року).

У зв`язку з викладеним, безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи доказів вибуття первісного стягувача АТ «ОТП Банк» і факту послідовного правонаступництва прав останнього до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Посиланням ОСОБА_1 на те, що у задоволенні заяви ПАТ «ОТП Банк» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання вже було відмовлено, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання не стосується питання заміни стягувача на правонаступника.

Виходячи з викладеного, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, ухвалу постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий: Судді: