Справа № 444/2248/20
Провадження № 2/444/942/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Ясиновський Р. Б.

секретар судового засідання Реміцька І.П.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Жовківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на нерухоме майно. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 заповіту не складав. Відповідно до довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське БТІ» від 03.02.2014р. № 457 ОСОБА_5 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого 10.10.1989 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 290 від 30.10.1989р. Будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить на праві колгоспного двору ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , що стверджується рішенням виконавчого комітету Крехівської сільської ради від 24.11.2011р. № 60 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору та оформлення права власності». Рішенням виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району від 24.11.2011 року № 60 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору» будинковолодіння АДРЕСА_1 розподілено між членами колишнього колгоспного двору по 1/3 частині. Після смерті ОСОБА_5 в частині 1/3 частки житлового будинку спадщину прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2014 року. Позивач звернувся до нотаріальної контори, однак нотаріус відмовила йому у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини вказаного будинковолодіння, оскільки у ОСОБА_4 , який являвся братом позивача не зареєстровано право власності на 1/3 частину згаданого будинку, як частка у майні колгоспного двору. Відповідно до рішення Крехівської сільської ради від 24.11.2011року № 60 "Про розподіл часток бувшого колгоспного двору та оформлення права власності" проведено розподіл часток бувшого колгоспного двору по АДРЕСА_1 : ОСОБА_5 -1/3 частина; ОСОБА_1 1/3 частина та ОСОБА_4 1/3 частина. Позивач звертався до державного реєстратора з речових прав на нерухоме майна з приводу реєстрації належної йому частки у майні колишнього колгоспного двору, однак йому було відмовлено, оскільки змінилося законодавство. А тому змушений звернутися за захистом свого права до суду, щодо визнання за ним права власності на 2/3 частини будинковолодіння.

Позивач в підготовче судове засідання не з"явився, однак подав до суду заяви про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить такі задоволити.

Представник відповідача Крехівської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав на адресу суду листа про розгляд справи у відсутності їх представника. Не заперечують проти позовних вимог позивача.

Представник третьої особи Жовківської ДНК в підготовче судове засідання не прибув, однак подала заяву, просить справу розглядати у ї відсутності, проти позову не заперечує.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не прибули, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги позивача підтримують.

А тому, судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Так як відповідач визнав позов, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

Після його смерті залишилося наступне спадкове майно: 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 заповіту не складав.

Відповідно до довідки КП ЛОР «Червоноградське міжміське БТІ» від 03.02.2014р. № 457 ОСОБА_5 була власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого 10.10.1989 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 290 від 30.10.1989р.

Будинковолодіння по АДРЕСА_1 належить на праві колгоспного двору ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що стверджується рішенням виконавчого комітету Крехівської сільської ради від 24.11.2011р. № 60 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору та оформлення права власності».

Рішенням виконавчого комітету Крехівської сільської ради Жовківського району від 24.11.2011 року № 60 «Про розподіл часток бувшого колгоспного двору» будинковолодіння АДРЕСА_1 розподілено між членами колишнього колгоспного двору по 1/3 частині.

Після смерті ОСОБА_5 в частині 1/3 частки житлового будинку спадщину прийняли ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2014 року.

Після звернення позивач до нотаріальної контори, йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частини вказаного будинковолодіння, оскільки у ОСОБА_4 , який являвся братом Позивача не зареєстровано право власності на 1/3 частину згаданого будинку, як частка у майні колгоспного двору.

Відповідно до рішення Крехівської сільської ради від 24.11.2011року № 60 "Про розподіл часток бувшого колгоспного двору та оформлення права власності" проведено розподіл часток бувшого колгоспного двору по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 1/3 частині кожному.

Позивач звертався до державного реєстратора з речових прав на нерухоме майна з приводу реєстрації належної йому частки у майні колишнього колгоспного двору, однак в такому відмовлено у зв"язку із зміною законодавства.

Таким чином, позивач звернутися за захистом свого права до суду, щодо визнання за ним права власності на 2/3 частини будинковолодіння.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Таким чином всі вище перелічені особи, являлися співвласниками даного будинковолодіння в рівних частинах.

Відповідно п. 6 до постанови Пленуми Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 р. до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберіглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та не працездатних.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

Незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не оформили.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсним у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови якщо реєстрації, передбаченої цим Законом, була проведена відповідно до законодавства, що діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства України, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок.

Відповідно до п. 4. 18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом МЮ України від 22.02.12 № 296/5 за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

На дату своєї смерті ОСОБА_4 був власником 1/3 частини будинковолодіння.

Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід з боку матері.

З свідоцтва про право на спадщину від 18.12.2014 року вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_4 є ОСОБА_1 .

Тобто на дату подання позову Позивач має право на 2/3 частини будинковолодіння з яких 1/3 частина як члена колгоспного двору, а 1/3 в порядку спадкування після смерті матері.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Керуючись ст. ст. 23, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 2/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, подається до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22.10.2020 р.

Суддя: Ясиновський Р. Б.