Дата документу 22.12.2020 Справа № 326/1943/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №326/1943/19 Головуючий у 1 інстанції: Каряка Д.О.
Провадження № 22-ц/807/3756/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області, третя особа: Комунальний заклад «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КП «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області, третя особа: КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, про визнання договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 14 серпня 2012 року між Комунальним закладом «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради та ним було укладено договір найму житлового приміщення (дата укладання зазначена російською мовою), предметом якого є надання наймачу та членам його родини в користування квартиру в житловому приміщенні житловою площею 19,4 кв.м., загальною площею 40,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір найму житлового приміщення від 14 серпня 2012 року не оспорений в установленому законом порядку, не визнаний судом недійсним, та є правомірним.

11 серпня 2017 року КП «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області звернулось до суду з позовною заявою до нього, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , треті особи: Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації; Россолова К.В., яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійснені права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. На підтвердження позовних вимог відповідач надав суду світлокопію договору найму жилого приміщення, датований також 14 серпня 2012 року (дата укладання договору зазначена українською мовою), на якому відсутній його підпис; він не надавав нікому довіреностей на право підписання договору в його інтересах. Предметом даного договору є надання наймачу в тимчасове користування, на час роботи наймача в КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради місце в кімнаті, в жилому приміщенні гуртожитку, жилою площею 19,4 кв.м., загальною площею 37,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Про існування зазначеної редакції Договору йому стало відомо лише під час розгляду вказаної справи в суді. В процесі розгляду вказаної справи було встановлено, що примірник Договору від 14 серпня 2012 року надано відповідачу третьою особою.

Вважав, що в один день було укладено два варіанти договорів щодо користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , з різними умовами користування.

Його волевиявлення на укладання договору найму жилого приміщення саме в редакції, яку він підписав, було вільним та відповідало його внутрішній волі. Наданий відповідачем договір найму жилого приміщення (сімейного гуртожитку) від 14 серпня 2012 року ним не підписаний, довіреність на його укладення від його імені він нікому не надавав, не міг бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним, без розірвання договору, який був наданий ним.

На підставі зазначеного просив визнати недійсним договір найму жилого приміщення (сімейного гуртожитку) від 14 серпня 2012 року, який нібито укладено між КЗ «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради та ним, з моменту укладення.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незастосування ст. 204 ЦПК України, ненадання оцінки висновку експерта №216 від 15 січня 2018 року, не дослідження судом оригіналу наданого відповідачем договору найму жилого приміщення (сімейного гуртожитку) від 14 серпня 2012 року, а також на те, що висновок суду першої інстанції щодо ймовірного виконання рукописного тексту є припущенням, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

КП «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що судом першої інстанції повністю з`ясовані обставини справи, надані позивачем договір та висновок експертизи не спростовують дійсність договору, наданого підприємством, інших доказів позивачем не надано, позивачем було безпосередньо підписано договір найму.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За змістом п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 «серпня» 2012 року між Комунальним закладом «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, в особі головного лікаря ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір найма жилого приміщення (сімейного гуртожитку), (складений російською мовою), на підставі якого наймодавець надає наймателю у тимчасове користування, на час його роботи в Комунальному закладі «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради місце в кімнаті в жилому приміщенні гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року, ухваленим у справі №326/399/17, задоволено частково позовні вимоги Комунального підприємства «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області, об`єднані в одне провадження, до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють у своїх інтересах та як законні представники від імені малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення.

Усунуто перешкоди у здійсненні права користування житлом шляхом виселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення. У задоволені інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області судовий збір у сумі 1 600 грн. (а.с.48-65).

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у трудових відносинах із Санаторієм «Глорія», у зв`язку із чим отримали спірні квартири, уклавши відповідні договори найму: ОСОБА_2 21.03.2011 року винайняла квартиру АДРЕСА_3 ; ОСОБА_1 за договором найму від 14.08.2012 отримав у користування квартиру АДРЕСА_2 .

За умовами укладених сторонами договорів найму, житло надавалося відповідачам на період їх роботи в санаторії «Глорія», наймачі зобов`язалися звільнити житло по закінченню строку дії трудового договору.

Зі змісту рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року, вбачається, що предметом дослідження суду першої інстанції був зокрема, оспорюваний договір найма жилого приміщення (сімейного гуртожитку), (складений російською мовою) від 14.08 2012 року, укладений між Комунальним закладом «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради в особі головного лікаря ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , на підставі якого наймодавець надає наймателю у тимчасове користування, на час його роботи в Комунальному закладі «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради місце в кімнаті в жилому приміщенні гуртожитку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , екземпляр якого наданий суду Комунальним підприємством «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 20.08.2019 року апеляційні скарги КП «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області, Приморської районної ради Запорізької області, ОСОБА_1 у справі за позовами Комунального підприємства «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які діють у своїх інтересах та як законні представники від імені малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа Приморська районна рада Запорізької області, орган опіки та піклування Приморської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права користування житлом шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення - залишено без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року залишено без змін (а.с.66-69).

Залишаючи без змін рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року, апеляційний суд зазначив про те, що ухвалюючи рішення про виселення ОСОБА_1 , суд правильно виходив із того, що квартира АДРЕСА_2 , надавалася останньому на період його перебування у трудових відносинах з санаторієм. Оскільки через рік після надання квартири у гуртожитку відповідач звільнився з роботи, на час пред`явлення позову про його виселення строк його проживання у гуртожитку був нетривалим, він підлягає виселенню без надання іншого житла.

Постановою Верховного суду від 06.08.2020 року, ухваленою у справі №326/399/17, касаційну скаргу ОСОБА_1 та касаційну скаргу комунального підприємства «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області, касаційну скаргу Приморської районної ради Запорізької області залишено без задоволення (а.с.139-146).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зі змісту п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Cуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, пунктом 1 частини першої статті 189 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій.

Разом із тим, суд не може примушувати сторін до вчинення тих чи інших процесуальних дій, оскільки це суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Частиною четвертою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У висновку експерта № 216 від 15.01.2018 року зазначено, що короткий рукописний текст « ОСОБА_1 » та підпис в графі «Найматель» в договорі найма жилого приміщення від 14.08.2012 - «Наймодавець» КЗ Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, в особі головного лікаря ОСОБА_5 , «Найматель» ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 16 листопада 2011 року), виконані ОСОБА_1 . Відбиток печатки у договорі найму житлового приміщення від 14 серпня 2012 року «Наймодавець» КЗ Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, в особі ОСОБА_5 , «Наймодавець» ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 16 листопада 2011 року), нанесено гербовою печаткою № 02005154, МОЗ України, Комунальний заклад «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, м. Приморськ, Запорізька область. Давність виконання реквізитів у договорі найму житлового приміщення від 14 серпня 2012 року «Наймодавець» КУ Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради, в особі ОСОБА_5 , «Наймодавець» ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Токмацьким РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 16 листопада 2011 року), відповідає вказаній в документі даті (а.с.9-15).

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у порушення вищевказаних вимог процесуального закону позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував оспорюваний договір найму жилого приміщення.

Позивачем до позовної заяви наданий екземпляр договору від 14 «августа» 2012 року, відповідно до якого між Комунальним закладом «Санаторій медичної реабілітації «Глорія» Запорізької обласної ради в особі головного лікаря ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було укладено договір найма жилого приміщення (складений російською мовою), на підставі якого наймодавець надає наймателю та членам його родини у користування квартиру в жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Ухвалюючи рішення у справі №326/399/17 від 11.04.2019 року Приморський районний суд Запорізької області зазначив, що наявність іншого договору найму від 14.08.2012 року, який знаходився у позивача, та висновок експерта щодо цього договору найму, не спростовує дійсність екземплярів договору, який надано КП «Приморська ЦРЛ» з умовами надання у користування місця в кімнаті в житловому приміщенні на час роботи наймача в КЗ «СМР Глорія», що наймач зобов`язаний звільнити зайняте жиле приміщення за закінченням строку трудового договору (а.с.60).

Доводи позивача про те, що його волевиявлення було саме на укладання договору, найму спірної квартири, екземпляр якого зберігається у нього, та в якому строк найму квартири не визначено, а тому договір укладено на невизначений строк і припинення трудових відносин із балансоутримувачем не є підставою для його виселення, були предметом дослідження судів як апеляційної, так касаційної інстанцій, та, як зазначив Верховний Суд у постанові від 06.08.2020 року, визнані необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судами під час розгляду справи обставинами, відповідно до яких на підставі рішення Приморської міської ради від 09 січня 2006 року №11 гуртожиток, в якому розташована спірна квартира, передавався в оперативне управління комунального закладу «Санаторій медичної реабілітації Глорія» для забезпечення житлом працівників санаторію на термін їх роботи на підприємстві з обов`язковим оформленням місця проживання кожного мешканця. Тобто вказаним рішенням Приморської міської ради визначалося надання житла в гуртожитку територіальної громади лише на період роботи працівників у комунальному закладі, а отже доводи ОСОБА_1 про те, що укладений з ним договір найму житла був безстроковим, є безпідставними.

За вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у порушення вищевказаних вимог процесуального закону позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він не підписував оспорюваний договір найму жилого приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що оригінал наданого Комунальним підприємством «Приморська центральна районна лікарня» Приморської районної ради Запорізької області примирника договору найму жилого приміщення від 14.08.2012 року при розгляді цивільної справи справі №326/399/17, судом не досліджувався, спростовуються змістом рішення Приморського районного суду Запорізької області від 11.04.2019 року, ухваленим в зазначеній справі.

Ухвалюючи рішення, суд встановив наступні обставини та зазначив таке.

«Позивачем КП «Приморська ЦРЛ» на підтвердження позовних вимог надано екземпляр договору найму жилого приміщення У екземплярі договору найму жилого приміщення від 14.08.2012, в якому вказано, що КЗ «СМР «Глорія» (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач) укладено договір найму жилого приміщення, згідно з яким наймодавець надає наймачу у тимчасове користування, на час роботи наймача в КЗ «СМР «Глорія» місце у кімнаті в жилому приміщенні гуртожитку жилою площею 19,4 кв.м, загальною площею 37,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1). Наймодавець зобов`язався надати у найм належне йому на праві оперативного управління місце у кімнаті в жилому приміщенні у придатному для проживання стані на час роботи (п.2.1.1). Наймач зобов`язався звільнити зайняте жиле приміщення за закінченням строку трудового договору, укладеного між наймодавцем та наймачем (п.2.2.6). Наймодавець має право вимагати від наймача звільнити жиле приміщення по закінченню строку дії договору найма, трудового договору, укладеного між наймодавцем та наймачем (п.3.1.3). Дійсний договір за вимогою наймодавця розривається з наступним виселенням наймача адміністрацією КЗ СМР «Глорія» без надання іншої жилої площі (п.5.1), у тому числі у разі скоєння злочину (п.5.1.6). Дійсний договір найму жилого приміщення припиняє свою юридичну дію по закінченню строку трудового договору, укладеного між сторонами без надання іншого жилого приміщення (п.5.2). Спори між наймодавцем та наймачем вирішуються в установленому законом порядку (п.6.2). Договір складений у двох екземплярах, один з яких знаходиться у наймодавця, другий у наймача.

Ці екземпляри оригіналів договорів оглянуті в судовому засіданні судом та усіма учасниками процесу, договори містять підписи сторін, печатку КЗ «СМР «Глорія», вони прошиті, пронумеровані, їх текст відповідає тексту копій, наданих суду. Представник КП «Приморська ЦРЛ» пояснив, що вони отримали ці договори за актом передачі від КЗ «СМР «Глорія» при передачі вказаних гуртожитків КП «Приморська ЦРЛ» на баланс, і копію Акту додали до позову (а.с.56 зворот.).

Відповідач ОСОБА_1 на заперечення позовних вимог надав свій екземпляр договору найму жилого приміщення від 14.08.2012, укладений між КЗ «СМР «Глорія» (наймодавець) та ОСОБА_1 (наймач), за яким наймодавець надає наймачу та членам його родини у користування квартиру в жилому приміщенні жилою площею 19,4 кв.м, загальною площею 40,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (п.1.1). Наймодавець зобов`язався надати у найм належну йому на праві оперативного управління квартиру в жилому приміщенні у придатному для проживання стані (п.2.1.1). Члени сім`ї наймача мають право проживати в найнятому жилому приміщенні (п.2.2.7). Дійсний договір за вимогою наймодавця розривається з наступним виселенням наймача та членів його сім`ї адміністрацією КЗ «СМР «Глорія», у тому числі у разі невиконання своїх обов`язків, порчу приміщення, порушення Правил користування приміщенням, несвоєчасну оплату комунальних платежів, у разі відмови відшкодувати матеріальну шкоду (п.5.1); спори між сторонами вирішуються в установленому законом порядку (п.6.2); договір складений у 2-х екземплярах, один з яких знаходиться у наймодавця, а другий у наймача (п.6.3).

Ці екземпляри оригіналів договорів оглянуті в судовому засіданні судом та усіма учасниками процесу, договори містять підписи сторін, печатку КЗ «СМР «Глорія», вони надруковані на двох сторінках (листах), перший скріплений скріпкою, а другий стиплером, не прошиті, не пронумеровані, їх тексти відповідають тексту копій, наданих суду відповідачами, на другому листі стоять підписи сторін, печатка КЗ «СМР «Глорія» (а.с.58).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова