Справа № 462/7365/19 Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/811/2461/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справив місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року розірвано шлюб, укладений між нею та ОСОБА_3 . В шлюбі у них з відповідачем народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн. щомісячно, до досягнення ними повноліття.

Стверджує, що син, ОСОБА_4 , отримує освітні послуги в сфері шкільної освіти «Дивосвіт-гімназія» з поглибленим вивченням англійської мови з вересня 2016 року. На даний час за навчання уже сплачено 132 900 грн. та планується ще сплатити 37 200 грн. відповідно до договору від 27.08.2019 року за поточний навчальний рік. Крім того, він також навчався у школі усного рахунку ОСОБА_6 з 17.10.2016 року по 30.10.2018 року, наслідком чого стала виняткова пам`ять, яка сприяє йому в навчанні. Загальна сума сплати за надання послуг за весь період склала 17 600 грн. Зазначає, що донька, ОСОБА_5 , відвідує заклад дошкільної освіти № 75 Залізничного району м. Львова з 01.09.2016 року, вартість за оплату цих послуг склала 12 364, 43 грн., має бажання займатися танцями, у зв`язку з чим за користування послугами танцювального залу з липня 2018 року щомісячно сплачується 420 грн. Наступного року донька піде в школу, у зв`язку з чим проходить підготовку у навчально-виховному комплексі «Заклад дошкільної освіти «Дивосвіт-гімназія», де вартість курсу підготовки складає 2000 грн. на місяць. Зазначає, що діти також відвідують секцію плавання, у зв`язку з чим з вересня 2018 року сплачено 8840 грн. Зазначає, що усі додаткові витрати на утримання дітей пов`язані виключно з вихованням та розвитком дітей, і загалом нею понесено витрати на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , у розмірі 189 919,43 грн., а також планується понесення витрат в розмірі 49 200 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у розмірі 119 559,72 грн. та судовий збір у розмірі 1195,60 грн.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду, є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт стверджує, що додаткові витрати на дитину не є аліментами, а витрати, що викликані особливими обставинами, розвитком здібностей дитини, її хворобою, тощо. Перелік обставин не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину підлягають до сплати незалежно від вирішення питання щодо сплати аліментів на утримання дитини. Зазначає, що суд безпідставно не взяв до уваги докази, долучені до матеріалів справи, а саме, довідки сімейного лікаря, що дітям по стану здоров`я рекомендовано займатися плаванням та доказів щодо здібностей ОСОБА_4 , зокрема, дипломів, грамот. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що навчання на витрати у школі та садочку дітей, відвідування гуртків не є витратами, викликаними особливими обставинами, а є поточними витратами на утримання дітей, що входять до зобов`язань відповідача зі сплати аліментів, призначених до щомісячного стягнення і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 СК України.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та та ОСОБА_1 , зареєстрований Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 23 травня 2009 року, актовий запис № 748.

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 11 грудня 2009 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 13).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 28 травня 2014 року підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с. 14).

З довідки про склад сім`ї та прописки № 52 від 10 жовтня 2019 року, виданої Головою правління ОСББ «Петлюри - Зоремір» вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000 грн., починаючи з 17 жовтня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 185 СК України передбачено, що, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір таких витрат визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Під час розгляду цивільної справи № 6-1489цс17 Верховний Суд України роз`яснив, що до особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим та підтверджуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Відповідно до роз`яснень п.п. 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним із батьків на утримання дитини (аліментів).

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розмір понесених додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

З довідки від 09 жовтня 2019 року, виданої ФОП ОСОБА_7 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користується послугами танцювального залу з липня 2018 року і по день видання довідки з щомісячною оплатою в розмірі 420 грн. з липня 2018 року по серпень 2019 року та 500 грн. з вересня 2019 року, що становить 6880 грн.

Колегія суддів вважає, що витрати на заняття з танців у ФОП ОСОБА_7 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносяться до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини відповідного віку.

Крім того ОСОБА_4 та ОСОБА_5 сімейним лікарем рекомендовані заняття в секціях з плавання з метою оздоровлення у зв`язку з частими респіраторними станами, що підтверджується довідками КНП «5-та міська клінічна поліклінніка м. Львова» від 10 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 35-36).

Довідкою від 16 жовтня 2019 року, виданою Спортивним клубом «Аква Віта Спорт» підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідують секцію плавання в Спортивному клубі «Аква Віта Спорт» з вересня 2018 року по день видачі довідки у зв`язку з чим ОСОБА_1 внесено благодійний внесок в розмірі 6840 грн. з вересня 2018 року по травень 2019 року та 2000 грн. з вересня 2019 року (т. 1 а.с. 37).

На думку колегії суддів, витрати, понесені ОСОБА_1 на оплату секції плавання в Спортивному клубі «Аква Віта Спорт» є додатковими витратами на дітей в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки викликані особливими обставинами, а саме станом здоров`я дітей та рекомендовані сімейним лікарем з метою оздоровлення, тому половина понесених витрат підлягає стягненню з відповідача.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача половини коштів у зв`язку з понесенням нею додаткових витрат на дітей за освітні послуги в сфері шкільної освіти на суму 132 900 грн., за послуги в сфері дошкільної освіти в сумі 12 364,43 грн., навчання у школі усного рахунку ОСОБА_6 у розмірі 17 600 та придбання дітям одягу на суму 4 835 грн., то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що понесені позивачкою витрати в цій частині не належать до додаткових витрат, понесених на дитину, оскільки не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом), не є такими в розумінні статті 185 СК України, а тому мають покриваються за рахунок аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі, визначеному рішенням суду.

На підставі долучених до матеріалів справи доказів, які колегія суддів вважає належними та допустимими, позивачкою підтверджено понесення нею витрат на розвиток здібностей дітей, а відтак такі є додатковими витратами, а саме заняття з танців у ФОП ОСОБА_7 в розмірі 6880 грн., а також 8840 грн. на оплату секції плавання в Спортивному клубі «Аква Віта Спорт», що становить 15720 грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача, що становить 7860 грн.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Довідкою про доходи № 1 від 13 січня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 з 07 червня 2019 року працює водієм автотранспортного засобу у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Сконто» і за період з червня 2019 року по грудень 2019 року йому нараховано заробітну плату у розмірі 40 050,50 грн. (т. 1 а.с. 90)

Враховуючи наведене, беручи до уваги те, що обов`язок батьків брати участь в утриманні дитини є рівним, зважаючи на те, що ОСОБА_3 офіційно працевлаштований, у нього є стабільний дохід та можливість нести додаткові витрати на утримання дітей, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою додаткові витрати підлягають поділу в рівних частках між батьком та матір`ю дітей, а відтак з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1920 грн. додаткових витрат на утримання дітей.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381- 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 липня 2020 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7860 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 31.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Крайник Н.П.