ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Харків

справа №619/3994/20

провадження №22-ц/818/5476/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Якименко Л.О. в місті Дергачі Харківської області,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення сплати судових витрат відмовлено. Позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що судом не враховано майнового стану позивача та важкий економічний стан в країні через запровадження карантинних заходів. На виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, сплачено фактично всі гроші наявні на її розрахунковому рахунку, надано докази. Судовий збір за позовні вимоги про розірвання шлюбу сплачені у повному обсязі. Повертаючи позовну заяву, судом порушено право позивача на судовий захист гарантований Конституцією України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунула належним чином недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху, у зв`язку з чим підлягає поверненню.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якій просила суд розірвати шлюб укладений з відповідачем; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 800 000 грн. у якості компенсації частини у сумісній власності незавершеного будівництва житлового будинку, 500 000 грн. у якості компенсації частини вартості сумісного майна поліграфічних машин, право сумісної власності на будинок та інше майно припинити, після компенсації.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, а саме незазначення позивачем реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; відсутність обґрунтування позовних вимог; незазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; незазначення відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; незазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; ненадання доказів сплати судового збору, зокрема, доказів щодо майнового стану позивача до клопотання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору; ненадання доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву з усуненням її недоліків, в якій просила суд розірвати шлюб укладений з відповідачем; стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в розмірі 800 000 грн. у якості компенсації частини у сумісній власності незавершеного будівництва житлового будинку; визнати за позивачем право власності на автомобіль Лада Калина ВАЗ модель 111740-114-30 державний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, зеленого коліру, зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 , дата реєстрації 03.06.2010 року. До якої долучено, зокрема, квитанцію про сплату судового збору в сумі 2500 грн. та клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, у зв`язку із скрутним фінансовим становищем.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Згідно з п.п. 5, 6, 8 ч.3 ст. 175 ЦПК України позовна заява, зокрема, повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів) (ч.5 вказаної статті).

Згідно до ч. 1-3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач визначила ціну позову, виклала в ній обставини, якими обґрунтувала свої вимоги, зазначила докази, які, на її думку, підтверджують наведені обставини. До позовної заяви позивач надала копію відповідних письмових доказів. При поданні позовної заяви позивачем визначено ціну позову - 1 300 000 грн. та сплачено судовий збір за квитанцією №0.0..1 від 04.09.2020 в сумі 840,40 грн., за квитанцією №0.0..1 від 04.09.2020 в сумі 1000 грн.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 14 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст.ст. 175,177 ЦПК України, а саме незазначення позивачем реєстраційного номеру облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; вказано, що позовна заява не містить обґрунтування позовних вимог; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; не зазначені відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору; не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою; не надано докази сплати судового збору, зокрема, доказів щодо майнового стану позивача до клопотання про відстрочення та розстрочення сплати судового збору; не надано докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У вищевказаній ухвалі суду вказано про те, що з прохальної частини позовної заяви вбачаються три позовні вимоги, але конкретної суми судового збору, яку за визначенням суду мала сплатити позивач, в ухвалі від 14 вересня 2020 року не зазначено. Також не вказано, які саме документи необхідно надати заявнику для того, щоб скористатися правом на відстрочення або розстрочення сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 надала уточнену позовну заяву з усуненням недоліків, в якій сформулювала та зазначила обставини, які, на її думку, доводять підстави звернення до суду з відповідним позовом, надавши докази, які вважала за потрібне надати суду.

Також позивачем надано квитанцію №0.0..1 від 26.09.2020 про сплату судового збору в сумі 2500 грн. та повторно подано до суду клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, на підтвердження свого скрутного майнового стану надала банківську довідку.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору та одночасно визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції не надав можливості особі, яка з нею звернулась, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання.

Повернення позовної заяви у такому випадку є неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд першої інстанції при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви не мав права давати оцінку наведеним доказам, їх достатності, вимагати надання доказів, встановлювати наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, і ставити залежно від цього вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова