РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/163/20

Справа № 510/103/19

16.12.2020 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

за участю секретарів Міхайліченко В.О., Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації Одеської області/ про визначення місця проживання дитини,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача / третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації Одеської області/ про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у сторін є сумісна малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 29 жовтня 2018 року сторони припинили спільно мешкати, в подальшому відповідач неодноразово виїжджала за межі України. Дитина ОСОБА_3 з того періоду та по теперішній час мешкає разом з позивачем та його родиною до складу якої входять: батько позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина, у зазначеному складі сім`ї, мешкає в будинку який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_4 . У будинку створені належні умови для проживання та розвитку природних здібностей, зокрема дитина має окрему кімнату з місцем для спання, відпочинку та навчання, місце для, іграшок та особистих речей. У середовищі сім`ї позивача створені належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку малолітньої дитини що є першоосновою для розвитку дитини.

З врахуванням вищевикладеного позивач звернувся з позовом про визначення місця проживання дитини до суду.

Представник позивача, адвокат Янковський О.В. та позивач ОСОБА_1 з`явились до судового засідання, підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 з`явилась до судового засідання, не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації Одеської області Мантуліна Ю.А. з`явилась до судового засідання, підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення з`явившихся сторін та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у шлюбних відносинах. За час шлюбних відносин у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась донька ОСОБА_3 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Спільне життя у сторін не склалось, частковим рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 24 вересня 2019 року, шлюб між сторонами було розірвано.

Дитина ОСОБА_3 з 29 жовтня 2018 року - час фактичного припинення сторонами спільного мешкання та по теперішній час, мешкає разом з позивачем та його родиною до складу якої входять: батько позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати позивача - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дитина, у зазначеному складі сім`ї, мешкає в будинку належному ОСОБА_4 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У будинку створені належні умови для проживання та розвитку природних здібностей, зокрема дитина має окрему кімнату з місцем для спання, відпочинку та навчання, місце для, іграшок та особистих речей. У середовищі сім`ї позивача створені належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку малолітньої дитини що є першоосновою для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з висновком Ренійської районної державної адміністрації від 11 листопада 2020 року вважається доцільним проживання дитини ОСОБА_3 разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку наданому доказу, суд погоджується з висновком Ренійської районної державної адміністрації від 11 листопада 2020 року про доцільність проживання дитини ОСОБА_3 разом з позивачем.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Аналогічна норма закріплена у статті 80 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, що передбачено ч. 4 ст. 29 ЦК України.

Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування Ренійської районної державної адміністрації Одеської області/ про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2020 року.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова