Житомирський апеляційний суд
Справа №273/657/20 Головуючий у 1-й інст. Новицький Є. А.
Категорія 72 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г.С.

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №273/657/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Баранівської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Новицького Є.А. в м. Баранівці,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визнати малолітніх дітей такими, що позбавленні батьківського піклування та встановити опіку над ними, а саме призначити опікуном ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.01.2019 і до повноліття дитини, а також борг по аліментам, який станом на 25.01.2019 складає 6076,64 грн.

Позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її донька ОСОБА_1 у якої залишилося двоє малолітніх дітей: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якого є ОСОБА_3 . Позивач зазначає, що після смерті доньки діти проживали з нею та її чоловіком в с. Явне Баранівського району Житомирської області. Жоден із батьків дітей за вказаний період вихованням дітей не займається, участі у житті дітей не приймають. ОСОБА_2 частково сплачував аліменти, а ОСОБА_3 не виконує жодного обов`язку, навіть у частині сплати аліментів. Відтак, просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 , батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позбавлено ОСОБА_3 батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Призначено ОСОБА_1 опікуном малолітнього ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Стягнуто у рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн 80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 4000 грн 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.01.2019 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , в розмірі 6076 грн 64 коп., станом на 25.01.2019 року. Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1681 грн 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог щодо ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що у матеріалах справи наявний відзив від 09.07.2020 на позовну заяву, який протирічить позиції його захисту, так як, особа, до якої звернувся відповідач за правничою допомогою навпаки виклала обґрунтування у відзиві та який останній підписав, не ознайомившись із його змістом. Зазначає, що позивачем не надано доказів злісного ухилення від своїх батьківських обов`язків, або доказів, що подальше спілкування сина з батьком суперечить та шкодить інтересам дитини. У судовому засідання він заперечував щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до нього та пояснив, що сина відвідував на його день народження та подарував йому телефон, а у зв`язку із запровадженням карантинних заходів, не мав можливості забрати сина додому.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не піклується про дитину.

Однак з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись неможливо, оскільки він не відповідає встановленим по справі обставинам.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_1 . Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 є батьком, а ОСОБА_1 - матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно повідомлення Житомирського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Житомирській області заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , на момент закриття провадження становила 6 076, 64 грн.

Із характеристики дошкільного навчального закладу «Лісова Казка» Баранівської міської ради вбачається, що батько ОСОБА_3 участі у вихованні сина та житті садочку не бере.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами 1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Як роз`яснено у п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N3 (із наступними змінами) „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Проте, задовольняючи позов, суд першої інстанції не взяв до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків, свідомого нехтування ним своїми обов`язками і допускається тоді, коли неможливо змінити ставлення батьків до виховання дитини.

Як зазначено судом у рішенні, відповідач ОСОБА_3 заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_6 , і зазначав, що сина відвідав один раз, на день його народження, тоді ж подарував мобільний телефон. Одночасно пояснив, що забрати сина додому не зміг через запроваджений в країні карантин.

Вказаний факт свідчить про відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, батько дитини виявляє намір спілкуватись з сином, проти позбавлення батьківських прав заперечує.

Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

За місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно. Даних щодо негативної поведінки відповідача також позивачем не надано.

Орган опіки та піклування 27 лютого 2020 року зробив висновок про не доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки за місцем проживання ОСОБА_3 характеризується позитивно. В ході бесіди з ним з`ясовано, що він хоче спілкуватися з сином ОСОБА_6 , брати участь у його вихованні, згоден забрати сина на утримання та виховання в свою сім`ю.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) зазначав, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Враховуючи вищевикладене апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Згідно ч.1 ст.243 ЦК України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленні батьківського піклування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування»:

дитина-сирота - дитина, в якої померли чи загинули батьки;

діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти.

Оскільки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не є дитиною-сиротою та дитиною, позбавленою батьківського піклування, а тому рішення суду в частині задоволених вимог про призначення опікуна належить скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та стягнення заборгованості по аліментах з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою.

Відповідно до ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991), батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей… першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини.

Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно положень ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

За правилами ч.2 ст.258 СК України баба та дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних онуків доргану опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

З матеріалів справи встановлено, що після смерті матері ОСОБА_1 , син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишився проживати в сім`ї баби та діда ОСОБА_8 .

Зазначений факт в апеляційній інстанції не заперечував ОСОБА_3 .

Із повідомлення Житомирського районного відділу державної виконавчої служби вбачається, що ОСОБА_3 має заборгованість по аліментах у розмірі 6 076 грн 64 коп.

З врахуванням наведених вимог закону та обставин справи, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах та стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2020 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських прав.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 28 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді