Справа № 462/6198/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., розглянувши в приміщенні суду у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС», старшого сержанта поліції Каночкіна Максима Юрійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача, завдану йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 18 154,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.08.2018 року на вул. Патона, 2/2 у м. Львові, відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Опель Омега», номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, від чого вказаний автомобіль отримав механічні пошкодження. Відшкодувати завдану шкоду добровільно, надати страховий поліс на автомобіль чи повідомити інформацію про страхову компанію, в якій застраховано його цивільно-правову відповідальність відповідач відмовився, працівники поліції які оформляли ДТП такої інформації позивачу також не надали. Натомість, працівниками поліції було неправомірно винесено постанову про адміністративне правопорушення щодо нього у зв`язку з відсутністю страхового полісу, хоча такий був в нього наявний і на момент вчинення ДТП був діючий. Вказану постанову надалі було скасовано в судовому порядку. Після чергових звернень в Головне управління Національної поліції у Львівській області позивач дізнався про те, що протокол про адміністративне правопорушення щодо відповідача скеровано для розгляду у Залізничний районний суд м. Львова, тому після отримання постанови Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2018 року, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП позивач повторно звернувся в Управління патрульної поліції для отримання страхового полісу чи інформації щодо страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 . Дізнавшись, що автомобіль ОСОБА_2 «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , застраховано у Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», разом з постановою Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2018 року позивач звернувся в страхову компанію із вимогою про відшкодування завданих йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди збитків, однак, ПАТ «СГ «ТАС» йому було відмовлено у відшкодуванні у зв`язку із пропуском строку повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Просить суд стягнути з відповідача завдані йому матеріальні збитки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 18 154, 30 коп. Крім того, зазначає, що у зв`язку із неправомірною поведінкою відповідача щодо належного повідомлення на місці настання дорожньо-транспортної пригоди назви та місцезнаходження свого страховика, позивач пропустив строк звернення до страхової компанії із заявою про відшкодування збитків, ним затрачено значні зусилля та час на з`ясування інформації щодо страховика винуватця ДТП, що позбавило його можливості реалізації свого звичного ритму життя, бажань та звичок, зазнав та продовжує зазнавати душевних страждань, оскільки більше двох років не може отримати компенсацію завданих збитків, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в розмірі 50 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 08.10.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків

(а.с. 20-21).

30.10.2020 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви та ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04.11.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с. 42).

Сторін належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, сторонам направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

24.11.2020 року представником третьої особи АТ «СГ «ТАС» І.М. Пилипчаком подано пояснення на позовну заяву, в яких зазначає, що дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Ford», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 сталась 09.08.2018 року на вул. Патона, 2/2 у м. Львові. Автомобіль «Ford» був забезпечений полісом АМ/7212855. Позивач звернувся до «Страхова Група «ТАС» із повідомленням про дану дорожньо-транспортну пригоду 20.01.2020 року. Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєнння дорожньо-транспортної пригоди. Тому, «Страхова Група «ТАС» (приватне) було прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що позивач пропустив встановлений законом строк на звернення до страховика з заявою про настання події та заявою про виплату страхового відшкодування та не скористався своїм правом на виплату страхового відшкодування (а.с. 48-49).

27.11.2020 року представником третьої особи сержанта поліції ОСОБА_3 Петрик В. подано пояснення на позовну заяву, в яких вказує, що на місці вчинення ДТП 09.08.2018 року на вул. Патона, 2/2 у м. Львові, учасниками якої були відповідач, який керував транспортним засобом «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , та позивач, який керував транспортним засобом «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_2 , поліцейським Управління старшим сержантом поліції Каночкіним М.Ю. в ході проведеної перевірки складено схему дорожньо-транспортної пригоди, з якої встановлено, що на час ДТП поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ7212855, яким був застрахований транспортний засіб «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідач був діючим. Також цей факт було додатково перевірено на сайті моторно (транспортного) страхового бюро України, згідно якого встановлено, що поліс укладений з АТ «СГ «ТАС» був наявний та діючий на момент ДТП. Відтак, поліцейський Управління патрульної поліції ОСОБА_3 діяв відповідно до покладених на нього завдань та в межах своїх повноважень згідно ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с. 57-59).

01.12.2020 року відповідачем подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив позовні вимоги та просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись на те, що на місці дорожньо-транспортної пригоди ним було проінформавано позивача, як учасника та потерпілого внаслідок ДТП про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика ПрАТ «СГ «ТАСС» та надано відомості про страховий поліс № АМ/7212855. Зазначає також, що інформацію про чинність полісу страхування цивільно-правової відповідальності можна також перевірити здійснивши запит до Централізованої бази даних МТСБУ на сайті Моторно-транспортного страхового бюро, які відкриті та загальнодоступні. Відповідачем, зі своєї сторони, виконано всі дії для того, щоб позивач отримав необхідні відомості для подальшого звернення з повідомленням про настання ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СГ «ТАС». Крім того, відповідач з повідомленням подію до ПрАТ «СГ «ТАС» у відповідості до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся 10.08.2018 року. Позивач при цьому звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою на виплату страхового відшкодування лише 20.01.2020 року, тобто із пропуском встановленого строку для подання такої заяви впродовж одного року. Наголошує, що розмір відшкодування, який становить 18 154 грн. є в межах ліміту відповідальності ПрАТ «СГ «ТАС», визначеної у 100 000 грн., тобто позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу страхове відшкодування у вигляді відшкодування витрат, повязаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, що згідно з рахунком-фактурою від 01.07.2020 року не виходить за межі ліміту відповідальності страховика, однак своїм правом звернення до страховика не скористався, тому з відповідача, як з особи, винної у ДТП, страхове відшкодування стягнення не підлягає, оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність такого була застрахована (а.с. 61-62).

28.12.2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якому наголошує, що саме з вини відповідача та працівників патрульної поліції не зміг своєчасно звернутись до страхової компанії, в якій було застраховано автомобіль відповідача, із заявою про страхове відшкодування, оскільки інформації ні про страховий поліс, ні про страхову компанію йому на місці ДТП повідомлено не було. З огляду на наведене, враховуючи норми ЦК України, вказує, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключного до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність. Особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після здоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутись до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах і обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Зазначає також, що внаслідок вчиненого правопорушення зазнав моральних та душевних страждань, діями відповідача порушився звичний, нормальний спосіб життя, з часу вчинення правопорушення сплинув тривалий час, однак відповідачем не вживались заходи для відшкодування матеріальної та моральної шкоди чи усунення негативних наслідків вчиненого ним правопорушення, що також відображається на характері та обсязі його душевних та психічних страждань, тому відповідно до ст. 23 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. Розмір завданої моральної шкоди оцінив у сумі 50 000 грн. Просить стгянути матеріальну шкоду у розмірі 18 154 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. (а.с. 78-83).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 09.08.2018 року на вул. Патона, 2/2 у м. Львові відбулась дорожньо-транспортна пригода, за участю водіїв ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 26.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Постанова набрала законної сили 05.06.2019 року (а.с. 11).

Відповідно до п. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Полісом № АМ/7212855 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 15.05.2018 року строком дії з 21.05.2018 року до 20.05.2019 року підтверджується, що на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Ford Focus», номерний знак НОМЕР_1 , був застрахований ОСОБА_2 у АТ «СГ «ТАС» (приватне) страховою сумою на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. (а.с 51).

20.01.2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «СГ «ТАС» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду на страхове відшкодування збитків, завданих внаслідок вказаної ДТП (а.с. 12).

Згідно відповіді Страхової групи ТАС № 06472/9120 від 05.05.2020 року у зв`язку з перевищенням терміну подачі заяви про страхове відшкодування, керуючись ст. 37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_1 відмовлено у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі (а.с. 15).

Як вбачається з рахунку-фактури № 12923 від 01 липня 2020 року автомобілю марки «Opel Omega», номерний знак НОМЕР_2 , розмір завданих матеріальних збитків, внаслідок механічних пошкоджень автомобіля становить 18 154 грн.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі №6-108цс12 від 6 листопада 2013 року у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Щодо покликання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що позивач мав право отримати від страховика забезпеченого транспортного засобу страхове відшкодування у вигляді відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, що згідно з рахунком фактурою № 12923 від 01.07.2020 року не виходить за межі ліміту відповідальності страховика, однак своїм правом на звернення до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування впродовж одного року не скористався, тому відшкодування майнової шкоди у виді виплати страхового відшкодування, яке позивач мав отримати від страховика, не підлягає стягненню з відповідача, як з винної в ДТП особи, цивільно-правова відповідальність якої на момент ДТП була застрахована, суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Наведений річний строк є присічним та поважність причин його пропуску не може впливати на можливість захисту цивільного права, оскільки істотно звужує можливість потерпілої особи захистити своє порушене право у порівнянні із захистом свого права на загальних підставах у межах трирічної позовної давності шляхом пред`явлення позову до правопорушника - завдавача шкоди.

Крім того, звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Тобто правовим висновком Великої Палати Верховного Суду фактично визначено два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених статтею 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України).

Незважаючи на те, що потерпілий втратив право на отримання відшкодування від страховика особи, яка завдала шкоди, таке право підлягає захисту у межах позовної давності на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до винуватця ДТП, який є безпосереднім заподіювачем описаної шкоди.

Сплив річного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (в разі неподання заяви про страхове відшкодування до страхової компанії) призводить до припинення права вимоги до завдавача шкоди.

Для настання таких правових наслідків необхідною була би відповідна норма права, яка підлягала би застосуванню пріоритетно у співвідношенні із загальною нормою статті 1166 ЦК України про обов`язок заподіювача відшкодувати завдану такою особою шкоди у повному обсязі. Проте, чинне законодавство не містить подібного правила про припинення права вимоги до завдавача шкоди в разі незвернення за страховою виплатою до страховика.

Вказана позиція висловлена Касаційним цивільним судом Верховного Суду у справі

№ 147/66/17 від (61581св18) від 27.05.2020 року.

Таким чином, враховуючи, що згідно відповіді Страхової групи «ТАС» судом встановлено, що позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування у повному обсязі саме у зв`язку з пропуском строку подачі ним заяви про страхове відшкодування, позивач правомірно скористався своїм правом звернення із вимогою про відшкодування завданої внаслідок ДТП шкоди як потерпілий до особи, визнаної винною у вчиненні правопорушення, а відповідно до положень Цивільного кодексу особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП з відповідача підставна та підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування позивачу моральної шкоди в розмірі

50 000 грн. необхідно зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. ч.1, 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року N 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Так, судом встановлено, що позивач після пошкодження відповідачем його автомобіля зазнав душевних страждань, протягом тривалого часу порушений звичний для нього, нормальний спосіб його життя. Із врахуванням наведених у позові обставин та поданих доказів, суд приходить до висновку, що діями відповідача ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду та на переконання суду достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу моральної шкоди буде розмір морального відшкодування у сумі 10 000 (десять тисяч) грн.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, враховуючи вимоги розумності і справедливості, а також те, що обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду, суд вважає, що позов слід задоволити частково.

Враховуючи положення ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1680 грн. сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Приватного акціонерного товариства Страхова група «ТАС», старшого сержанта поліції Каночкіна Максима Юрійовича про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду на суму 18 154 (вісімнадцять тисяч сто пятдесят чотири) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду на суму 10 000 (десять тисяч) грн.

В решті заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) грн.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_3 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 .

Третя особа:Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (приватне), місцезнаходження: 03062, м. Київ, пр. Перемоги, 65, 3.

Третя особа: старший сержант Управління патрульної поліції Каночкін Максим Юрійович, місцезнаходження: 79053, м. Львів, вул. Перфецького, 53.

Повне рішення суду складено 29 грудня 2020 року.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз