ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3898/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Колесника О.М.

при секретарі Литвин Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договорами позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 суму в розмірі 16 588 дол. США у рахунок погашення боргу за розписками від 04.10.2017 року, від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року, з яких - 16 200 дол. США - основна сума боргу всіх позик, 388 дол. США - відсотки за прострочення погашення боргів згідно розписок. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3 928 грн. відшкодування судових витрат зі сплати судового збору. Свої вимоги обґрунтував тим, що 04.10.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6 800 дол. США, а останній зобов`язався їх повернути через рік відповідно до погодженого сторонами графіку повернення коштів, що підтверджується відповідною розпискою. У період з 04.10.2017 року по 02.09.2018 року відповідач повернув ОСОБА_5 кошти в сумі 1 800 дол. США, решта - 5 000 дол. США залишились неповернутими. Крім того, 02.08.2018 року між сторонами було укладено другий договір позики у вигляді розписки, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 800дол. США, які останній зобов`язався повернути через рік. Починаючи з 02.09.2018 року по 02.07.2019 року відповідачем було частково повернуто суму позики в розмірі 1 650 дол. США, але станом на 02.08.2019 року неповернутими залишились 5 150 дол. США. Також 04.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено третій договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу 6 500 дол. США, які останній зобов`язався повернути через 10 місяців. Починаючи з 02.11.2018 року по 02.01.2019 року відповідач сплатив позивачу 450 дол. США, однак з 02.02.2019 року припинив виконувати взяті на себе зобов`язання, не сплативши решти 6 050 дол. США. Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_5 до суду з відповідними позовними вимогами.

ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, стверджуючи, що за розписками від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року заборгованість повністю погашена, на підтвердження чого надав відповідні графіки погашення заборгованості з підписами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Крім того, 02.10.2019 року відповідачем було сплачено 1 300 дол. США. Таким чином, наявна заборгованість відповідача лише за договором позики від 04.10.2017 року і становить 3 700 дол. США. Також відповідачем та його представником не визнається нарахування 3% річних, оскільки позивачем не надано конкретного розрахунку з яких сум та яким чином було нараховано 388 дол. США як 3% річних.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як зазначає ч.1 та ч.3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

У відповідності до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

04.10.2017 між ним та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого позивач надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 6 800 дол. США, а останній зобов`язався їх повернути частинами через рік відповідно до погодженого сторонами графіку повернення коштів, що підтверджується відповідною розпискою (а.с.9).

Як вбачається з графіку погашення заборгованості за даним договором, наданим позивачем, станом на 02.10.2018 року відповідач сплатив 1 800 дол. США, таким чином заборгувавши 5 000 дол. США.

Крім того, 02.08.2018 року між сторонами було укладено другий договір позики у вигляді розписки, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 6 800дол. США, які останній зобов`язався повернути через рік (а.с.10).

Як вбачається з графіку погашення заборгованості за договором від 02.08.2018 року, наданим позивачем, станом на 02.07.2019 року, ОСОБА_4 повернув 1650 дол. США. Однак, згідно графіку погашення заборгованості за договором від 02.08.2018 року, наданого представником відповідача, заборгованість за даним договором відсутня.

04.10.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено третій договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу 6 500 дол. США, які останній зобов`язався повернути через 10 місяців (а.с.11).

Згідно графіку повернення заборгованості за договором від 04.10.2018 року, наданого позивачем, станом на 02.01.2019 року відповідачем було повернуто 450 дол. США. Однак, згідно графіку, наданого представником відповідача, станом на 02.08.2019 року заборгованість повністю погашена.

Крім того, представником відповідача надано розписку, згідно якої 02.10.2019 ОСОБА_4 було сплачено ОСОБА_5 1 300 дол. США.

Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України.

За правилами ст.525 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року наголошує, що «Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Як передбачає ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позивач, звертаючись до суду, стверджував, що за договором позики від 04.10.2017 року відповідач не сплатив 5 000 дол. США, за договором позики від 02.08.2018 року - 5 150 дол. США, а за договором позики від 04.10.2018 року - 6 050 дол. США, що підтверджується наданими графіками, однак, представник відповідача надав інші графіки погашення заборгованості, відповідно до яких заборгованість за договорами від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року відсутня. Позивач не заперечував своїх підписів у даних графіках, але стверджував, що кошти не повертались, та чому ставив підписи пояснити не зміг. Тому суд вважає, що по розписці від 04.10.2017 року існує борг в 5 000 дол. США, який підлягає стягненню у судовому порядку, а по іншим відбулась повне повернення позики.

Суд не бере до уваги повернення боргу в сумі 1 300 дол. США, оскільки на документі не вказано призначення цих коштів, а також що це додаток до розписки, при цьому сам представник відповідача пояснив, що це були інші грошові відносини сторін.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У визначений розпискою від 04.10.2017 року строк, відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору позики, і за таких обставин з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути 3%-річних за прострочення сплати позики, що становлять 325 дол. США, відповідно до розрахунку: 5 000 дол. США х 2 роки і 2 місяці прострочення (до дати звернення до суду) = 325 дол. США.

Стягнення боргу в іноземній валюті та нарахування 3%-річних узгоджується з положеннями ст. 1046 та 1049 ЦК України, такої ж позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, яка в рішенні від 16.01.2019 року по справі 373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18, зазначила, що законодавством не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141, ЦПК України, оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1 512,30 грн. судового збору, сплачених позивачем при зверненні до суду, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 13, 19, 76, 81, 89, 133, 141, 223, 244, 245, 259, 263-265, 268, 353, 354 ЦПК України, на підставі ст. 525, 526, 530, 610-612, 625, 626, 1046, 1049 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 5 000 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором позики у вигляді розписки від 4.10.2017 року, 325 доларів США 3%-річних, 1 512 грн. 30 коп. судового збору, а всього 5 325 доларів США та 1 512 грн. 30 коп., в задоволенні решти суми позовних вимог та судового збору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя :