Суд
Ухвала

Іменем України

23 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 643/5851/17

провадження № 61-16574ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_4 , яка за своє життя склала заповіт, яким все майно, яке належало їй на день смерті, заповіла сину - ОСОБА_3 . Вважає, що у відповідності до статті 1241 ЦК України він має право на половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка), так як право на обов`язкову частку виникає лише у разі спадкування за заповітом. Крім того, у нього існують сумніви щодо належності підпису на заповіті самій ОСОБА_4 , бо висновками судово-почеркознавчих експертиз та судово-технічних експертиз, проведеними в рамках кримінального провадження, підтверджено той факт, що підпис на спірному заповіті не належить ОСОБА_4 , а журнал для реєстрації нотаріальних дій Коробівської сільської ради, в якому внесений запис про посвідчення спірного заповіту, не засвідчений печаткою та підписом посадової особи Головного управління юстиції Мінюсту України, журнал Коробівської сільської ради завірений підписом секретаря Коробівської ради та печаткою ради. Також, на час складання заповіту його дружина могла і не перебувати на території України, оскільки в період його складання мешкала на території Росії, зазначає, що Секретар сільради повинна була після запису документа, за яким установлено особу, записати реквізити візи, термін її дії та факт або термін реєстрації в Україні. Крім того, в спадкову масу по заповіту входить нерухоме майно (квартира), яке знаходиться на території Росії в місті Єкатеринбурзі, вважає, що посадові особи органів місцевого самоврядування не мають права на оформлення документів, призначених для використання за межами державного кордону.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Коробовської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилено. Рішення Московського районного суду м. Харкова - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року - залишено без змін.

23 січня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року за нововиявленими обставинами. Посилаючись на пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України зазначила, що через те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи Московським районним судом м. Харкова вона не змогла подати до суду докази, які вважає важливими для прийняття рішення по справі за позовом ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.

В заяві зазначено, що їй не було відомо про рух справи у суді, оскільки ніяких повісток вона не отримувала, жодної заяви вона до суду не подавала, у тому числі не подавала апеляційну та касаційну скарги. Якщо б їй було відомо про розгляд даної справи, то вона надала б суду наступну інформацію: про розгляд аналогічної справи в Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська; про наявність в матеріалах кримінального провадження по факту підробки заповіту, на яке суд посилався у рішенні, інших експертиз, які б спростовували висновки суду; про те, що кримінальна справа на даний час не закрита, а постанова про її закриття, на яку посилався суд у рішенні, скасована; про те, що позов від імені ОСОБА_2 саме ним не подавався до суду і при поданні позову були порушені правила підсудності; про те, що представник, який представляв інтереси позивача, на час розгляду справи не мав повноважень захисника; про те, що суд не допитав важливого свідка, який допитувався у кримінальному провадженні; про те, що при складанні та оформлені заповіту було порушено ряд нормативних актів та положень законів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що наведені ОСОБА_1 в заяві про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року докази на які заявник посилалась як на нововиявлені обставини, є новими доказами, а не доказами, які підтверджують нововиявлені обставини.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що вказані ОСОБА_1 доводи не є такими, з якими закон пов`язує можливість перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

06 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не надано належну оцінку обставинам справи та не взято до уваги обставини на які заявник посилалась у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Судами встановлено, що 10 травня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Дане рішення переглядалося у апеляційному та касаційному порядку. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року рішення залишено без змін. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 28 січня 2019 року рішення Московського районного суду м. Харкова та ухвала апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2017 року залишені без змін.

Разом з тим встановлено, що у квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - Головне управління юстиції у Черкаській області, приватний нотаріус Золотоніського району Черкаської області Кравченок С. В., про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2015 року, позов задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_4 , засвідчений Коробівською селищною радою Золотоніського району Черкаської області від 18 грудня 2008 року, недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину, видане приватним нотаріусом Кравченок С. В. ОСОБА_3 27 березня 2012 року після смерті ОСОБА_4 недійсним.

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року.

Питання щодо перегляду за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року переглядалось судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій неодноразово.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року, заяву задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року, заяву задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2017 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, треті особи: Головне управління юстиції у Черкаській області, приватний нотаріус Золотоніського району Черкаської області Кравченок С. В., про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину відмовлено.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частина четверта, п`ята статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що наведені заявником підстави та обставини, не є нововиявленими та відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України доводи заявника не можуть бути підставою для скасування рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій стосовно того, що підстави на які ОСОБА_1 вказує як на нововиявлені обставини могли бути перевірені в ході апеляційного та касаційного перегляду справи, правом на які ОСОБА_1 скористалася.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наведені в скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, а зводяться до переоцінки доказів, що заборонено частиною першою статті 400 ЦПК України, та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Коробівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, третя особа - ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

А. І. Грушицький