Справа № 459/1884/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Биченковій Г.С.

за участю позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_12.

третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника третіх осіб - ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , треті особи з самостійними вимогами - ОСОБА_3 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , про встановлення факту перебування у сімейних відносинах, визнання права на одержання одноразової допомоги; за позовом третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, позивач за первісним позов - ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування у сімейних відносинах, визнання права на одержання одноразової допомоги, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що є матір`ю ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок нещасного випадку, пов`язаного із виробництвом. За життя ОСОБА_7 двічі перебувала у зареєстрованих шлюбах, які були розірвані та від яких вона мала двох малолітніх дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час смерті ОСОБА_7 разом зі своїми дітьми, матір`ю ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_2 постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , за якою були зареєстровані. Проживаючи постійно разом, вони мали взаємні права та обов`язки, спільно проводили час, мали спільний бюджет. Позивачка та ОСОБА_2 відводили дітей до школи, піклувались ними та виховували, коли ОСОБА_7 перебувала на роботі. На час смерті ОСОБА_7 не підтримувала стосунків з колишніми чоловіками. Маючи право на одержання допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» позивачка звернулась до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення та виплату допомоги. Однак, листом від 11.04.2019 року їй було роз`яснено, що вона не є членом сім`ї померлої, а тому не має права на отримання допомоги. Через це, вона вимушена звернутись до суду та просила встановити, що на час смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , членами її сім`ї були ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також позивачка просила визнати за нею право на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання страхового випадку.

Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача за первісним позовом ОСОБА_2 в наданих письмових поясненнях підтримав викладені в позові обставини та заявлені позовні вимоги.

Треті особи з самостійними вимогами - ОСОБА_3 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , в наданому позові посилались на те, що померла ОСОБА_7 з початку 2015 року була зареєстрована та проживала разом зі своїми дітьми в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку шахти «Відродження» ДП «Львіввугілля» по АДРЕСА_3. Рішенням виконкому Червоноградської міської ради №61 від 26.03.2015 року даний гуртожиток було передано у комунальну власність територіальної громади м.Червонограда. Крім ОСОБА_7 та її дітей за вказаною адресою були зареєстровані мати ОСОБА_7 - ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_2 . Фактично в кімнаті № НОМЕР_1 проживала ОСОБА_7 разом з дітьми, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали в кімнаті № НОМЕР_2 гуртожитку, в якій зареєстрована ОСОБА_8 разом із неповнолітнім сином ОСОБА_9 таким чином, твердження ОСОБА_1 , що вона із ОСОБА_2 перебували у сімейних відносинах із ОСОБА_7 , в розумінні ст.3 СК України, не відповідають дійсності. Таким чином, на момент смерті ОСОБА_7 до членів її сім`ї в розумінні ст.3 СК України, належали її діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками останніх, як законними представниками, на початку 2019 року до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області було подано заяви про призначення одноразової допомоги. Проте, заявникам було призначено та виплачено лише одноразову допомогу кожній особі, яка перебувала на утриманні ОСОБА_7 , що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Одноразову допомогу у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб призначено та виплачено не було. За поясненнями представників Управління таку допомогу сім`ї померлої ОСОБА_7 буде виплачено тільки після встановлення кола отримувачів такої допомоги в судовому порядку. В зв`язку з цим, під час розгляду справи уточнивши позовні вимоги, треті особи з самостійними вимогами просили встановити, що на час смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , членами її сім`ї були діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також визнати за останніми право на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» за кожним в розмірі Ѕ частки від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Представник позивачки ОСОБА_1 в наданому відзиві на позов третіх осіб з самостійними вимогами зазначив, що ОСОБА_1 не погоджується із доводами останніх. Зокрема, зазначив, що з 2015 оку та до дня смерті ОСОБА_7 та її діти, постійно проживала разом із ОСОБА_1 та вітчимом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Фактично ордер на проживання в кімнаті гуртожитку одержала ОСОБА_1 . В подальшому вона подала заяву на поліпшення житлових умов і їй в користування була виділена ще одна додаткова кімната. Після чого сім`я ОСОБА_1 фактично проживала у двох спарених кімнатах № НОМЕР_3 , які були облаштовані лише однією кухнею та санвузлом і по факту це була одна двокімнатна квартира. Однак, після передачі гуртожитку на баланс міста ОСОБА_1 приватизувала кімнату № НОМЕР_1 , а кімнату № НОМЕР_2 приватизувала інша її донька ОСОБА_8 . За життя ОСОБА_7 зі своїми дітьми проживала разом із ОСОБА_1 . Батьки дітей усунулись від виховання останніх. ОСОБА_6 взагалі не сплачував аліменти та мав велику заборгованість по їх сплаті. Увесь тягар, у т.ч. матеріальний, ліг на плечі ОСОБА_7 , яка самотужки фізично не могла цього зробити, оскільки протягом цілого дня працювала в АТБ, а тому не могла відводити дітей до школи та забирати, допомагати з навчанням, готувати їсти. У всіх цих клопотах допомагала ОСОБА_1 зі своїм чоловіком.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області в наданому відзиві зазначило, що на час нещасного випадку ОСОБА_7 була повнолітньою, двічі перебувала у шлюбі, що був розірваний, мала свою сім`ю і, відповідно, певні права та обов`язки по відношенню до членів сім`ї. Позивачка ОСОБА_1 проживала без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_2 , що свідчить про наявність у неї своєї сім`ї, відмінної від ОСОБА_7 таким чином, позивачка перебувала зі своєю донькою у родинних відносинах, а не у сімейних, що не є тотожними поняттями, а тому не має право на отримання одноразової допомоги.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник підтримали позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Треті особи з самостійними вимогами та їх представник підтримали заявлені ними позовні вимоги та просили їх задовольнити. В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_2 підтримав позов, заявлений ОСОБА_1 .

Представник відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в наданій заяві просив розглядати справу за його відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду, з обов`язковим визначенням кола осіб сім`ї загиблої ОСОБА_7 , а також частини розміру одноразової допомоги, яка належить кожному члену сім`ї останньої.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною 6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , причиною чого став нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, що підтверджується відповідним актом №1, затвердженим 29.11.2018 року.

За життя ОСОБА_7 двічі перебувала у зареєстрованих шлюбах із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які були розірвані та від яких вона мала двох малолітніх дітей - доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_7 до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про призначення та виплату одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звернулась мати померлої - ОСОБА_1 , якій листом від 11.04.2019 року було відмовлено в призначенні допомоги, з посиланням на те, що вона не є членом сім`ї померлої, а тому не має права на отримання допомоги.

Також до Дніпровського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з відповідними заявами звернулись батьки малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі яких Управлінням було призначено та виплачено одноразову допомогу у вигляді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Одноразову допомогу у вигляді 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб призначено та виплачено не було.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердив представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, який зазначив, що Управління не заперечує проти права на отримання відповідної допомоги дітьми ОСОБА_7 , однак одноразова допомога останнім не виплачувалась, оскільки заяву про виплату цієї допомоги також було подано матір`ю загиблої ОСОБА_1 . В зв`язку з цим, питання щодо права на отримання допомоги та розміру її виплати членам сім`ї загиблої підлягає вирішенню в судовому порядку.

Під час розгляду справи також встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за життя ОСОБА_7 разом зі своїми дітьми, матір`ю ОСОБА_1 та цивільним чоловіком останньої ОСОБА_2 були зареєстровані в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, розташованому по АДРЕСА_3 .

Також сторонами було визнано, що кімната АДРЕСА_4 була приватизована старшою донькою ОСОБА_1 - ОСОБА_8 та остання разом зі своєю дитиною були зареєстровані у вказаній кімнаті.

Фактично в кімнаті АДРЕСА_5 проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а ОСОБА_7 разом із дітьми постійно мешкала в кімнаті АДРЕСА_4 .

В своєму позові позивачка ОСОБА_1 посилалась на те, що вона разом із своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_7 та її дітьми постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Проживаючи постійно разом, вони мали взаємні права та обов`язки, спільно проводили час, мали спільний бюджет. Позивачка та ОСОБА_2 відводили дітей до школи, піклувались ними та виховували, коли ОСОБА_7 перебувала на роботі.

Під час розгляду справи в суді ОСОБА_1 зазначила, що вони всі разом постійно проживали в кімнатах № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_3 . При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що не розділяє кімнати НОМЕР_4 та вважає їх одним приміщенням, оскільки вони були облаштовані лише однією кухнею та санвузлом і по факту це була одна двокімнатна квартира. На запитання суду ОСОБА_1 підтвердила, що ОСОБА_7 з дітьми ночували в кімнаті № НОМЕР_2 . Проте, продукти зберігали в холодильнику в кімнаті № НОМЕР_1 , користувались розміщеними в ній санвузлом та пліткою для приготування їжі. Оскільки ОСОБА_7 працювала з ранку до пізнього вечора, дітей відводили до школи та садочка і забирали вона з ОСОБА_2 , доглядали за ними, готували їжу.

Допитані в судовому засідання свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 підтвердили, що ОСОБА_1 та її цивільний чоловік ОСОБА_2 проживали в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_3 , а ОСОБА_7 з дітьми - в кімнаті № НОМЕР_2 . Також підтвердили, що в зв`язку з роботою ОСОБА_7 за дітьми останньої доглядала бабуся ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . В кімнаті АДРЕСА_4 не було холодильнику та плитки, в зв`язку з чим, продукти зберігались в кімнаті АДРЕСА_5 та дітей годувала бабуся. Також свідки зазначили, що вважають, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з дітьми проживали однією сім`єю в кімнатах № НОМЕР_3 .

Допитана в якості свідка неповнолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначила, що її бабуся ОСОБА_1 разом чоловіком ОСОБА_2 проживали в кімнаті № НОМЕР_1 гуртожитку, а вона з молодшим братом та мамою ОСОБА_7 постійно мешкали в кімнаті АДРЕСА_4 , що належала старшій сестрі матері. Кімната № НОМЕР_2 була обладнана санвузлом, ліжками та робочим столом. Холодильнику та плитки для приготування їжі не було, тому вони користувались останніми у кімнаті НОМЕР_5 де проживала бабуся. Їду готувала іноді бабуся, іноді вони самі. Продукти покупала мама самостійно. Остання працювала, заробляла гроші та сама утримувала її з братом. До школи вона ходила та поверталась сама, іноді відводила брата, а в основному їх відводила та забирала старша сестра мами.

Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Права члена сім`ї має одинока особа.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ч.2 ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999 року №5-рп/99, визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши письмові докази, суд визнає безпідставними та недоведеними доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що вона зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 , донькою ОСОБА_7 та її дітьми постійно проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_6 , яке є одним приміщенням.

Так, судом встановлено, що кімнати НОМЕР_5 та № НОМЕР_2 не сполученими, розташовані по різні сторони загального коридору гуртожитку. Кімната № НОМЕР_1 перебуває в комунальній власності, в той час, як кімната № НОМЕР_2 приватизована старшою донькою ОСОБА_1 та сестрою померлої ОСОБА_7 - ОСОБА_8 .

Таким чином, кімнати АДРЕСА_5 та № НОМЕР_2 є окремими житловими приміщеннями, що мають різних власників та користувачів.

В кімнаті № НОМЕР_1 однією сім?єю проживали ОСОБА_1 зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_2 . В той час, як в кімнаті № НОМЕР_2 постійно мешкала ОСОБА_7 зі своїми дітьми.

Той факт, що кімната № НОМЕР_2 не була обладнана холодильником та плиткою, внаслідок чого ОСОБА_7 з дітьми користувалась останніми в кімнаті № НОМЕР_1 , а також, що в період перебування ОСОБА_7 на роботі, дітей доглядала та годувала їх бабуся ОСОБА_1 зі своїм цивільним чоловіком, не свідчить про наявність між ними саме сімейних відносин в розумінні ст.3 СК України, а відповідний догляд бабусі за онуками є лише реалізацією прав, закріплених ст.257 СК України.

Показання свідків та надані позивачкою ОСОБА_1 довідки та акт інспектування також лише свідчать про користування сім`єю ОСОБА_7 обладнанням кімнати № НОМЕР_1 та здійснення бабусею ОСОБА_1 догляду за своїми онуками, проте не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_7 однією сім?єю, ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету та несення спільних витрат, спільну участь в утриманні кімнат № НОМЕР_1 та АДРЕСА_4 .

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту щодо належності її до членів сім`ї ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , за безпідставністю та недоведеністю цих вимог належними доказами.

З огляду на це, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на одержання одноразової допомоги, передбаченої ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання страхового випадку, оскільки відповідно до вказаної норми закону таке право мають лише члени сім`ї померлого потерпілого.

Також суд враховує, що крім встановлення факту віднесенні до членів сім`ї ОСОБА_7 позивачки, остання просила встановити відповідний факт відносно ОСОБА_2 та дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто фактично звернулась до суду з позовом в інтересах останніх. При цьому, відповідних повноважень на представництво їх інтересів не надала.

В зв`язку з цим, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Також слід відмовити в частині позовних вимог про визнання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 членами сім`ї ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вони, як діти померлої, в силу закону, а саме: відповідно до ст.3 СК України, відносяться до членів сім`ї ОСОБА_7 та вказаний факт ніким не оспорюється, а тому не підлягає додатковому встановленню в судовому порядку.

Поряд з цим, з огляду на звернення ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з заявою про виплату їй одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», внаслідок чого Управлінням не було проведено таку виплату останній та дітям померлої ОСОБА_7 , через наявність спору, суд вважає, що відповідні позовні вимоги третіх осіб про визнання права померлих дітей ОСОБА_7 на отримання допомоги з визначенням часток кожного, є належним способом захисту оспорюваних прав.

В зв`язку з цим, слід задовольнити позов третіх осіб із самостійними вимогами в частині визнання за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право на одержання одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за кожним в розмірі Ѕ частини від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, після смерті ОСОБА_7 .

Оскільки сторони в силу п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільненні від сплати судового збору, судові витрати по справі підлягають компенсації за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.3 Сімейного кодексу України, ст.64 ЖК України, ст.ст.36,42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст.ст.4,5,1-13,76-82,141,223,258, 259,263-268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_2 , треті особи з самостійними вимогами - ОСОБА_3 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , про встановлення факту перебування у сімейних відносинах, визнання права на одержання одноразової допомоги - відмовити повністю.

Позов третіх осіб з самостійними вимогами ОСОБА_3 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , який дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 , про встановлення факту перебування у сімейних відносинах, визнання права на одержання одноразової допомоги, зобов`язання вчинити певні - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на одержання одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в розмірі Ѕ частини від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, після смерті ОСОБА_7 .

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право на одержання одноразової допомоги відповідно до ч.6 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», в розмірі Ѕ частини від 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, після смерті ОСОБА_7 .

В іншій частині в задоволенні позову третіх осіб із самостійними вимогами - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак