КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Справа №752/21093/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року, постановлену у складі судді Колдіної О.О.,

у справі за поданням приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича про затвердження умов мирової угоди у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі № 752/21093/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

встановив:

У жовтні 2017 року приватний виконавець Павлюк Н.В. звернувся до суду з поданням про затвердження умов мирової угоди у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі № 752/21093/17 про стягнення заборгованості, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо порядку виконання зазначеного рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року подання задоволено.

Затверджено умови мирової угоди між ОСОБА_4 (стягувачем) та ОСОБА_5 (боржником), укладеної у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі № 752/21093/17, відповідно до умов якої:

1. Боржник визнає всю заборгованість перед стягувачем у розмірі, встановленому рішенням суду.

2. В рахунок погашення заборгованості перед стягувачем боржник передає у власність, а стягувач набуває прав власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 46,0 кв.м., жилою площею 26,1 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат), що належне боржнику на праві власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 459, виданого 30.05.2017 року Степаненко Д.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.05.2017 року за реєстраційним номером 000.

2.1. Боржник та стягувач оцінюють квартиру в 761 856 грн.

3. Боржник та стягувач домовилися, що будь-які витрати, пов`язані з виконавчим провадженням, що виникатимуть чи можуть виникнути після затвердження судом умов цієї мирової угоди, покладаються на боржника .

4. Стягувач заявляє, що з моменту виконання цієї мирової угоди не матиме жодних майнових претензій до боржника з приводу заборгованості, погашення якої є предметом цієї мирової угоди.

5. Стягувач та боржник також домовляються, що наслідком набуття чинності цією мировою угодою відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

6. Боржник та стягувач заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

7. Сторони підтверджують, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї мирової угоди.

8. Ця мирова угода передається на затвердження до Голосіївського районного суду м. Києва і набуває чинності після затвердження цієї мирової угоди судом.

9. Ця мирова угода складена у 4 (чотирьох) оригінальних примірниках, що мають однакову юридичну силу - по одному для стягувача, боржника, приватного виконавця Павлюка Н.В. та Голосіївського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні подання, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що оскаржувана ухвала постановлена без залучення законного представника та органів опіки та піклування, належного повідомлення апелянтів, а також їх законного представника - ОСОБА_1 , яку призначено піклувальником неповнолітніх дітей. Порушення норм матеріального права полягає у незастосуванні норм передбачених ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.ст. 29, 215, 224, 236 ЦК України, а також у не правильному їх застосуванні.

Зазначає про те, що мирова угода була укладена без дозволу органів опіки та піклування, що у цьому випадку було обов`язковим і як наслідок вона є нікчемною. При укладенні мирової угоди всі учасники, у тому числі і сам суд, були обізнані про реєстрацію дітей, оскільки борг утворився через неможливість укладення договору купівлі-продажу, відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року. У квартирі зареєстровані неповнолітній та малолітня дитина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Враховуючи вищевикладене, правочин щодо набуття права власності є нікчемним через відсутність згоди органу опіки та піклування на його вчинення. Таку ж правову позицію виклав Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних та кримінальних справ у ряді своїх судових рішень.

В судове засідання скаржник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, тому судом визнано за можливе розглянути справу за її відсутності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 , його представник ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити оскаржувану ухвалу суду без змін, наголошуючи на тому, що передача боржником у власність стягувачу належної йому на праві власності квартири - це єдиний можливий спосіб виконати рішення суду, яким з боржника на користь стягувача стягнуто суму в розмірі 761 856 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто грошові кошти в розмірі 761 856 грн.

31 жовтня 2018 року приватний виконавець Павлюк Н.В. звернувся до суду з поданням про затвердження умов мирової угоди у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі № 752/21093/17 про стягнення заборгованості, укладеної між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відповідно до якої сторони дійшли згоди щодо порядку виконання зазначеного рішення.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року подання задоволено.

Затверджено умови мирової угоди між ОСОБА_4 (стягувачем) та ОСОБА_5 (боржником), укладеної у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.05.2018 року у справі № 752/21093/17, відповідно до умов якої, зокрема, боржник визнає всю заборгованість перед стягувачем у розмірі, встановленому рішенням суду; в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем боржник передає у власність, а стягувач набуває прав власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 46,0 кв.м., жилою площею 26,1 кв.м., яка складається з двох жилих кімнат), що належить боржнику на праві власності ; боржник та стягувач оцінюють квартиру в 761 856 грн.

При цьому в мировій угоді сторони зазначили, що вони заявляють, що ні в процесі укладення цієї мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб, у тому числі й держави.

Задовольняючи подання приватного виконавця Павлюка Н.В. та затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі виходив з того, що умови мирової угоди не порушують права сторін, не суперечать закону, який регулює даний вид правовідносин, умови мирової угоди відповідають вимогам ст. 434, 207 ЦПК України.

Проте з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони зроблені без дотримання норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 , звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 , про стягнення грошових коштів в сумі 761 856 грн., свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., за реєстровим № 862, за умовами якого відповідач та позивач зобов`язались в строк до 17 серпня 2017 року укласти договір купівлі-продажу ( основний договір) квартири АДРЕСА_1 , що належить відповідачу на праві власності. Ціна продажу погоджена в розмірі 788 126 грн.

На виконання п. 11 договору, позивач сплатив відповідачу забезпечувальний платіж у сумі 761 856 грн., що становить 96,67 % від ціни продажу квартири. Пунктом 10 попереднього договору на відповідача був покладений обов`язок повідомити позивача про дату, час та місце укладення основного договору за два робочих дні до його укладення.

Зважаючи на наближення граничної дати терміну укладення основного договору та відсутності повідомлення відповідача, 14.08.2017 року позивач вручив відповідачу пропозицію укласти основний договір та здійснити його нотаріальне посвідчення 16.08.2017 року у приватного нотаріуса Гоменюк О.М. Однак у відповідь на вказану пропозицію відповідач повідомив, що не може укласти попередній договір, оскільки у квартирі зареєстровані його неповнолітні онуки, змінити реєстрацію їх він не може через незгоду колишньої невістки, стосунки з якою зіпсовані. При цьому, укладаючи попередній договір, відповідач надав гарантію відсутності прав третіх осіб на квартиру.

Пунктом 12 попереднього договору купівлі-продажу квартири встановлено, що у разі не укладення договору купівлі-продажу квартири у строк до 17.08.2017 року, з причини, яка залежить від відповідача, останній зобов`язується повернути забезпечувальний платіж, а також сплатити позивачу неустойку в розмірі суми забезпечувального платежу.

Відповідно до протоколу судового засідання від 21 травня 2018 року та змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року, відповідач ОСОБА_5 позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього в примусовому порядку суми в розмірі 761 856 грн., оскільки кошти, передані йому позивачем як забезпечувальний платіж, він уже витратив на власні потреби.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до позовної заяви було додано письмову відповідь ОСОБА_5 від 14 серпня 2017 року на ім`я ОСОБА_4 , у якій відповідач повідомляв про неможливість укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що у квартирі зареєстровані неповнолітні онуки. Органи опіки та піклування повідомили відповідачу, що згоди на відчуження квартири з зареєстрованими у ній дітьми вони не нададуть. Змінити реєстрацію місця проживання дітей він не має змоги ( а.с. 14).

Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва від 26.07.2017 року, за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровані: з 09.09.2008 року - ОСОБА_7 , 1981 року народження; з 30.12.2010 року - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 15).

З викладеного вбачається, що як станом на час ухвалення рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року, так і станом на час прийняття оскаржуваної ухвали від 02 квітня 2019 року, в матеріалах даної справи були наявні докази, що підтверджували право дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користування квартирою АДРЕСА_1 .

Разом з тим, при затвердженні мирової угоди між сторонами у даній справі ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі № 752/13180/17 було задоволено позов Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації - Органу опіки та піклування, що діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дітей та накладення арешту на майно та житло дітей.

Вказаним рішенням суду позбавлено ОСОБА_7 , 1981 року народження, та ОСОБА_8 , 1981 року народження, батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також вказаним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, яке набуло законної сили 14 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали від 18 квітня 2018 року про виправлення описки, було накладено заборону на відчуження житла за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування житловим приміщенням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 434 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 207 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу від 02 квітня 2019 року, суд першої інстанції не врахував наявні у матеріалах справи докази тих обставин, що причиною неможливості укладення між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 стала наявність права користування зазначеним житлом у дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та відсутність згоди Органу опіки та піклування на укладення зазначеного правочину.

Також рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року, яке набуло законної сили 14 листопада 2017 року, з урахуванням ухвали від 18 квітня 2018 року про виправлення описки, було накладено заборону на відчуження житла за адресою : АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування житловим приміщенням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З викладеного вбачається, що умови наданої суду на затвердження мирової угоди порушують права та охоронювані законом інтереси дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які зареєстровані та мають право користування житлом за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 .

Так, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Частиною 7 ст. 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Крім того, частиною 2 ст. 321 ЦК України також визначено, що особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку чи піклування, влаштування в дитячі будинки сімейного типу, прийомні сім`ї, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Як вбачається з матеріалів, доданих ОСОБА_1 до апеляційної скарги, розпорядженнями Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації №№ 46, 47 від 01 лютого 2018 року ОСОБА_3 , 2003 року народження, та ОСОБА_2 , 2010 року народження, надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування.

Вказаним розпорядженням взято до відома, що питання збереження житла за адресою АДРЕСА_1 , яке на праві користування належить дітям, позбавленим батьківського піклування ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , вирішуватиметься службою у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації ( а.с. 120-121).

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 84 від 20 лютого 2018 року ОСОБА_1 призначена піклувальником над неповнолітнім ОСОБА_3 , 2003 року народження.

Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 91 від 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_2 , 2010 року народженнями.

Зазначеними розпорядженнями на ОСОБА_1 покладено відповідальність за збереження житла та майна за адресою АДРЕСА_1 , де зареєстровані та мають право користування житловою площею ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Попереджено ОСОБА_1 про неприпустимість здійснення будь-яких правочинів стосовно житлової площі за вказаною адресою без дозволу органів опіки та піклування ( а.с. 122-123).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є обґрунтованими, оскільки оскаржувана ухвала прийнята всупереч забороні на відчуження житла, накладеній рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року у справі № 752/13180/17.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 207, 434 ЦПК України, оскільки наданою на затвердження мировою угодою порушуються права та охоронювані законом інтереси третіх осіб - ОСОБА_3 , 2003 року народження, ОСОБА_2 , 2010 року народження, а тому ухвала підлягає скасуванню. За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для прийняття постанови, якою у задоволенні подання приватного виконавця Павлюка Н.В. про затвердження умов мирової угоди, укладеної між стягувачем ОСОБА_4 та боржником ОСОБА_5 , у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі № 752/21093/17 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 квітня 2019 року - скасувати та прийняти постанову:

У задоволенні подання приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича про затвердження умов мирової угоди, укладеної між стягувачем ОСОБА_4 та боржником ОСОБА_5 , у виконавчому провадженні з виконання рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21 травня 2018 року у справі № 752/21093/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.