ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Херсон

справа № 766/5389/19

провадження № 22-ц/819/1795/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Ігнатенко П.Я.,
Склярської І.В.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Булах Є.М. від 23 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

встановив:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 01 травня 2015 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Своїм підписом у заяві ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а останній своєчасно не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 06 лютого 2019 року становить 207 239,53 грн, із яких: 334,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, 37 180,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 168 021,77 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 702,17 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Заочним рішенням суду від 23 вересня 2020 року позов задоволено частково та постановлено:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 334,63 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, а також судовий збір - 5,01 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні частини заборгованості за тілом кредиту та неустойкою скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі, зазначаючи, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині не відповідають обставинам справи, умовам укладеного договору приєднання, незгоду із якими відповідач не висловлював та виконував свої зобов`язання, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 153/1334/16-ц, свідчить про визнання договірних правовідносин.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконав умов укладеного з банком кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, тому заявлені до нього вимоги про стягнення кредитної заборгованості, розмір якої станом на 06 лютого 2019 року становить 334,63 грн підлягають задоволенню.

В задоволенні позову в решта частині суд відмовив, зазначивши, що підстави для стягнення із відповідача неустойки (пені) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження встановленої умовами договору відповідальності позичальника, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписані, а отже,- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 01 травня 2015 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна» та погодився, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У анкеті-заяві міститься підпис ОСОБА_1 як позичальника та відмітка про те, що він ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.

Анкета-заява не містить будь-яких умов кредитного договору та розміру встановленого банком на платіжну кредитну карту кредитного ліміту, а у наданому банком витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» зазначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником (а.с.10,11).

За розрахунком банку у ОСОБА_1 станом на 06 лютого 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 207 239,53 грн, із яких: 334,63 грн - заборгованість за тілом кредиту, 37 180,96 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 168 021,77 грн нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 1 702,17 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

З огляду на надану банком інформацію ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та здійснював їх часткове повернення.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких, визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких, визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути неустойку.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01 травня 2015 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, дата затвердження яких в тексті відсутня, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємної частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору(12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку -50 років (пункти 1.1.7.11, 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами і пені, штрафів за порушення строків платежів по кожному з грошових зобов`язань та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (01.05.2015 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у березні 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату неустойки, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, який в процесі судового розгляду не підтвердив умови укладеного з банком договору, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 01 травня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність позичальника за невиконання умов договору у вигляді пені.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 01 травня 2015 року, оскільки витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Висновки суду в оскарженій частині відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Разом із тим, не стягнувши із позичальника заборгованість за простроченим тілом кредиту, суд помилково не врахував, що з огляду на наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку із карткового рахунку відповідача, банк заявив до стягнення крім поточної заборгованості за тілом кредиту заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 37 180,96 грн, яка підлягає також стягненню як фактично отримана, але не повернута боржником у строки, передбачені частиною другою статті 530 ЦК України, що свідчить про порушення прав позичальника, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає частковій зміні шляхом збільшення розміру визначеної до стягнення заборгованості із 334,63 грн до 37 180,96 грн.

В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що форма укладеного сторонами кредитного договору відповідає письмовій формі, як того вимагає стаття 1055 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач в обґрунтування заявлених ним вимог не посилався на відповідні докази щодо дотримання письмової форми договору, хоча з врахуванням вимог матеріального права, що регулює спірні правовідносини, повинен був доводити дотримання письмової форми договору, незважаючи на очікування заперечень з цього приводу з боку відповідача, який участі у розгляді справи не брав.

Як зазначалося вище, справа розглянута судом у відсутність ОСОБА_1 , який хоч і не висловив своїх заперечень з приводу заявлених до нього вимог, однак і не підтвердив факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах, в той час, як відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, а згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний, в тому числі нікчемний, правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно врахував висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зваживши на відсутність підтвердження вчинення спірного правочину та його умов іншою стороною, а саме позичальником, як того вимагає частина друга статті 218 ЦК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що рішення в решта оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом та неустойки відсутні.

Рішення суду в частині стягнення поточної заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржено, тому в силу статті 367 ЦПК України не є предметом розгляду судом апеляційної інстанції.

У зв`язку із зміною судом апеляційної інстанції рішення згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України відповідній зміні підлягає і розподіл судових витрат.

Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які у спірних правовідносинах задоволені на 18,1% (334,63 +37 180,96) 37 515,59 х 100% : 207 239,53), розмір визначених судом до стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на сплату судового збору при поданні позовної заяви підлягає збільшенню із 5,01 грн до 562 грн 65 коп. (3108,59 грн х 18,1:100).

Із передбачених наведеною нормою процесуального права підстав із відповідача на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні апеляційної скарги у розмірі 843 грн 82 коп. (4 662 грн сплаченого судового збору х 18,1:100) (а.с.34, 115, 125).

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2020 року частково змінити, збільшивши розмір визначеної до стягнення заборгованості із 334,63 грн до 37 515грн 59 коп. (тридцяти семи тисяч п`ятисот п`ятнадцяти гривень 59 коп.), а розмір судового збору - із 5,01 грн до 562 грн 65 коп. (п`ятисот шістдесяти двох гривень 65 коп.).

В решті оскарженій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» понесені ним на сплату судового збору при поданні апеляційної скарги витрати у розмірі 843 грн 82 коп. (вісімсот сорок три гривні 82 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: П.Я. Ігнатенко

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова