Провадження № 22-ц/801/2311/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 грудня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів Сопруна В.В., Панасюка О.С.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року, ухвалене суддею Дерновою В.В., повний текст якого складено того ж дня,

в справі №127/19514/20

за позовом ОСОБА_2 (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого посилалась на те, що 07.03.2008 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 373. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, оскільки між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага один до одного на ґрунті чого виникають сварки. Вже досить тривалий час кожен з них живе окремим життям, шлюбних стосунків не підтримують.

Тому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07.03.2008 у Відділі РАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, за актовим записом № 373 розірвано.

Після розірвання шлюбу дружині за її згодою залишено прізвище « ОСОБА_6 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 840,80 грн судового збору.

Не погодившись із рішенням, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення, та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд формально вирішив справу, не з`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову, та не вжив заходів до примирення подружжя. При цьому зазначає, що він бажає зберегти сім`ю.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить відмовити у її задоволенні, вважає рішення законним та обґрунтованим. При цьому вказує на те, що сімейні стосунки з ОСОБА_1 втрачені невідворотно і вважає, що сім`я існує лише формально. Протягом останніх чотирьох років вони є сторонніми людьми один для одного і ОСОБА_1 нічого не зробив для збереження сім`ї, тому примирення, про яке він просить, нічого не змінить у стосунках.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про розірвання шлюбу.

Дана цивільна справа розглянута відповідно до вимог закону в суді першої інстанції в порядку спрощеного провадження, а відтак може бути розглянута без повідомлення учасників справи в суді апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Сторони перебувають у шлюбі з 07 березня 2008 року, від якого мають спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 4,5).

Оцінивши зібрані й досліджені в судовому засіданні докази та врахувавши обставини справи, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що примирення між подружжям не можливе, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вирішив розірвати шлюб.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 1 статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у ч. 1 підпункту "с" - "однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання".

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Щодо доводів апелянта про не вжиття судом першої інстанції заходів, спрямованих на примирення подружжя, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно за приписами статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 статті 240 ЦПК України).

Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.

Колегія суддів враховує позицію позивача викладену у відзиві, яка категорично заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає збереження сім`ї є неможливим, наполягає на розірванні шлюбу.

Хоч в апеляційній скарзі відповідач і зазначив про можливе примирення сторін, але доказів на підтвердження вчинення ним реальних заходів щодо налагодження із позивачем сімейних відносин не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з моменту подачі позову про розірвання шлюбу (вересень 2020 року) до ухвалення оскаржуваного рішення суду примирення між сторонами так і не відбулось.

Більше того, отримавши 05.10.2020 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою відповідач не скористався правом подати відзив, відповідно до статті 178 ЦПК України, зазначивши у ньому заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується.

В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Твердження апелянта про те, що сторони продовжують проживати разом, не є беззаперечним доказом, що між ними продовжують існувати шлюбні відносини.

Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року без змін.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий І.М. Стадник

Судді В.В.Сопрун

О.С.Панасюк