Справа № 226/2479/20

Cправа № 226/2479/20
Провадження № 2/226/873/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м.Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Попенко І.І.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказала, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2004. За вказаною адресою з 28.03.2007 зареєстрований її син ОСОБА_2 . Проте з 2013 року відповідач у її квартирі фактично не проживає у зв`язку з виїздом до Російської Федерації. Реєстрація відповідача у квартирі позбавляє її права на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Посилаючись на ст..405 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними у позові, просила їх задовольнити.

Відповідач, будучи двічі сповіщеним про час і місце слухання справи, у тому числі через розміщення судового виклику на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзиву на позов не подав.

Згідно з вимогами ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно з ухвалою судді від 30.10.2020 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Згідно з ухвалою суду від 26.11.2020 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого державним нотаріусом Димитровської державної нотаріальної контори 18.09.2004, реєстровий № 2244 (а.с.9).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Мирноградської міської ради від 27.10.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 28.03.2007 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Відповідно до ату Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Вікторія» № 22 від 25.09.2020, виготовленого головою ОСББ за участю мешканців-сусідів, ОСОБА_2 з 2013 року за вказаною адресою не проживає (а.с.10).

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що вона мешкає по-сусідству з ОСОБА_1 , їх квартири розташовані поряд на одному поверсі у будинку АДРЕСА_2 . Десь з 2014 року позивач стала проживати у своїй квартирі АДРЕСА_3 , до цього в ній мешкав її син ОСОБА_4 , який приблизно у 2013-2014 роках виїхав до Росії. З того часу вона жодного разу не бачила ОСОБА_4 . Також вона ніколи не чула, щоб ОСОБА_1 чинила будь-які перепони для проживання ОСОБА_4 в її квартирі.

За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом.

Відповідно до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням.

За чинним житловим законодавством членами сім`ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою проживання позивача в якості сина та не є співвласником спірної жилої площі.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не мешкає у жилому приміщенні позивача за вищевказаною адресою з 2013 року по теперішній час.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З`ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивача між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла протягом зазначеного строку його відсутності (більше 7 років), суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню.

На підставі ст.150 СК України, ст.ст.386, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 12, 13, 76, 141, 259, 263-265, 282, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ).

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги іншими учасниками справи у тридцятиденний строк з дня складання його повного тексту. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний тест рішення виготовлено 29.12.2020.

Суддя Ж.Є.Редько