11.12.2020 Єдиний унікальний номер 205/6560/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/6560/2020
Номер провадження: 2/205/2404/2020
11 грудня 2020 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 грудня 2018 року між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (далі - Відповідачем), було укладено Договір позики, згідно якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США 00 центів та 10 000 євро 00 євроценти, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 25 грудня 2021 року. Факт надання позивачем відповідачу позики підтверджується власноруч написаною розпискою від 25 грудня 2018 року, та те, що позика мала повертатися частинами, починаючи з лютого 2019 року. Далі позивач зазначає, що 07 лютого 2019 року додатково було узгоджено Графік повернення частини позики, згідно якого у період з 28.02.2019 року по 30.06.2020 року відповідач мав здійснювати повернення позики у гривні частинами щомісячно і станом на 30.06.2020 року загалом 270 000 грн. 00 коп. Згідно графіку повернення відповідач мав 30.09.2019 року повернути чергову частину позики у сумі 10 000 грн. 00 коп., однак цього не зробив, як і не здійснював погашення боргу у подальшому. 11.08.2020 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення позики, однак така вимога залишилась без задоволення з боку відповідача по справі.
У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 25.12.2018 року у розмірі 789 966 грн. 28 коп.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував, про що надав суду відповідну заяву (а.с.37).
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 25.12.2018 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було укладено Договір позики. Відповідно до умов Договору позивач надав відповідачу у позику 20 000 доларів США 00 центів та 10 000 євро 00 євроценти, а відповідач зобов`язався повернути позивачу вказану грошову суму до 25.12.2021 року.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_2 від ОСОБА_1 суми позики у розмірі 20 000 доларів США 00 центів та 10 000 євро 00 євроцентипідтверджується розпискою від 25 грудня 2018 року, написаною власноручно відповідачем.
Суд зазначає, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Із матеріалів справи вбачається, що в порушення умов вказаного договору, Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення позики, внаслідок чого за ним, ОСОБА_2 , станом на 30.09.2019 року за таким договором виникла заборгованість на загальну суму 789 966 грн. 28 коп. (10 000 євро 00 євроцентів * 32, 4621 = 324 621 грн. 00 коп. та 16 987 доларів США 00 центів * 27,3942 = 465 345 грн. 28 коп.).
Із матеріалів справи вбачається, що 11.08.2020 року позивач звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення позики, однак така вимога залишилась без задоволення з боку відповідача по справі.
Оскільки відповідач у добровільному порядку своїх договірних зобов`язань перед позивачем не виконує, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Отже за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт отримання певної грошової суми позичальником в борг і зобов`язанням повернути цю суму.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Таким чином, істотними умовами договору позики є зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, які були ним отримані за договором, та строк повернення отриманих коштів.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, які були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦПК України).
Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.
За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено санкцію за прострочення повернення чергової частини позики, а саме: позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, що належать йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
За вищевказаних обставин та вимог матеріального закону суд доходить висновку, що між сторонами по справі укладено договір позики, за умовами якого відповідач зобов`язувалася прийняти позику, та повернути її у визначений договором строк. Доказів повернення відповідачем вказаної грошової суми позивачеві матеріали справи не містять.
У зв`язку із чим, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача, як боржника, на користь позивача, як позикодавця, несплаченої суми позики за розпискою від 25.12.2018 року .
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Разом із цим, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
За загальним правилом, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У вітчизняному законодавстві відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.
Так як при зверненні до суду позивач способом захисту свого порушеного майнового права обрав повернення коштів не в іноземній валюті, як визначено у договорі позики, а в національній валюті, то суд, діючи в межах заявлених позовних вимог, та враховуючи принцип диспозитивної цивільного судочинства, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про повернення коштів у національні валюті за відповідним офіційним курсом.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача за Договором позики від 25.12.2018 року грошової суми у розмірі основного боргу станом на 30.09.2019 року у розмірі 789 966 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 28 коп. (10 000 євро 00 євроцентів * 32, 4621 = 324 621 грн. 00 коп. та 16 987 доларів США 00 центів * 27,3942 = 465 345 грн. 28 коп.).
Суд зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на його обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 7 899 (сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 70 коп.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 551, 615, 625, 629, 692, ЦК України, ст. ст. 141, 142, 258, 259, 263-265, 430 ЦПК України, суд -
1.Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за Договором позики від 25.12.2018 року у загальному розмірі 789 966 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 28 коп., що складається із заборгованості за тілом позики в розмірі 789 966 (сімсот вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят шість) грн. 28 коп.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 7 899 (сім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 70 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.