Справа №443/1437/17
Провадження №2/443/467/20
РІШЕННЯ

іменем України

17 грудня 2020 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, -

за участю:

позивачки ОСОБА_1

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що що спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 відносилось до суспільної групи колгоспний двір, станом на 30.06.1990 у ньому були зареєстровані та проживали: мати - ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тато ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , брат ОСОБА_3 та сестра ОСОБА_2 . З приводу оформлення спадкового майна, позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у оформленні спадкового майна. Вказана відмова мотивована тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Окрім того, інші члени колгопного двору не претендують та частку в житловому будинку, як майні колгоспного двору не претендують.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

11.12.2017 на адресу Жидачівського районного суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно /а.с. 2-3/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Ціпивко І.І. від 12.12.2017 відкрито провадження в справі, справу призначено до судового розгляду на 24.01.2018 о 09 год 50 хв./ а.с. 19/

24.01.2018 справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті у іншій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.08.2020 автоматизованою системою документообігу суду для розгляду цієї справи визначено суддю Равлінка Р.Г .

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. 20.08.2020 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 21.09.2020 о 14 год 00 хв.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 21.09.2020 справу розглядом відкладено на 17.12.2020 о 10 год 00 хв.

Розгляд справи по суті відбувся 17.12.2020 за участі позивачки ОСОБА_1 .

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

Позивачка, ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідачка, ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явилався, через канцелярію суду, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Окрім того, відповідачка на частку спадкового майна не претендує.

Відповідач, ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явивився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти визнання права влансності на спірне будинковолодіння за ОСОБА_1 . Окрім того, відповідач на частку в житловому будинку, як майні колгоспного двору не претендує.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивачки дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах в підготовчому судовому засіданні тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується долученим витягом із погосподарської книги, в житловому по АДРЕСА_1 станом на 30.06.1990 проживали і були членами колгоспного двору ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/5 частці майна/а. с. 10/.

Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 рік забудови - 1974, а загальна площа вказаного будинку становить 83.7 кв.м./а.с. 13-15/.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки - ОСОБА_5 про що 01.07.1997 зроблено запис № 22 та Отиневицькою сльською радою Жидачівсьокго району Львівської області 01.07.1997 видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 .

На день смерті ОСОБА_5 в житловому будинку по АДРЕСА_1 проживали тато позивачки ОСОБА_4 позивачка ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Холорівської міської ради від 12.10.2017 № 735. /а.с.11/

Згідно довідки виконавчого комітету Ходорівської міської ради від 12.10.2017 № 735 заповіт ОСОБА_4 у виконкомі Отиневицької сліьської ради не складався та не посвідчувався./а.с.11/

Ніхто із спадкоємців першої черги майна померлої за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявою про прийняття спадщини не звернувся, однак на день відкриття спадщини разом із матір`ю позивачки проживав її батько ОСОБА_4 , який до нотаріальних органів із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не звертався, своїх прав на спадкове майно не оформив, тому відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР вважався таким, що прийняв спадщину. Таким чином після смерті дружини ОСОБА_5 її чоловік ОСОБА_4 набув право на 2/5 частини у колгоспному дворі (1/5+1/5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ОСОБА_4 , про що 02.09.2013 зроблено відповідний актовий запис №21 та виконавчим комітетом Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області 02.09.2013 видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . /а.с. 4/.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася із права на 2/5 частини майна у колгоспному дворі, розташованому по АДРЕСА_1.

Спадкоємицею померлого ОСОБА_4 є його донька - позивачка ОСОБА_1 , оскільки на момент смерті постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини., ваказана обставина підтверджується довідкою Отиневицької сільської ради Жидачівського району Львівської області від 12.10.2017 № 735, згідно якої на момент смерті ОСОБА_4 в даному дворі проживали : дочка - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.07.1978 батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_4 /а.с.9/

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого повторно 23.11.2010 ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище « ОСОБА_1 »./а.с.9/

Таким чином, позивачка фактично стала власником 3/5 (2/5-+1/5) частин спірного будинковолодіння, як спадкоємиця першої черги, оскільки момент смерті постійно проживала із спадкодавцем, ОСОБА_4 на час відкриття спадщини.

Позивачка, як спадкоємець майна померлого ОСОБА_4 за законом до нотаріальних органів у встановлений законом шестимісячний термін із заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталася, однак на момент смерті спадкодавця проживала разом із померлим ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Ходорівської міської ради ради Жидачівського району Львівської області від 12.10.2017 № 734, а отже є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті батькаі. /а.с. 10/

Згідно заяви від 23.10.2020 посвідченої приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу Львівсьокї області, Макаревич В.І., ОСОБА_3 на частку майна у колгоспному дворі не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі.

Згідно заяви від 14.12.2020 посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Матвєєвою Ю.В., ОСОБА_2 на частку майна у колгоспному дворі не претендує та відмовляється від спадкового майна у цьому ж дворі.

У подальшому для оформлення свої спадкових прав позивачка звернулась до нотаріуса, проте отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що належав померлому, ОСОБА_4 є спадковим майном, що підтверджується постановою завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 546/02-31 від 18.09.2017. /а.с.5/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч.1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак при постановленні рішення по даній справі слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України.

Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Згідно ст. 120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Колгоспний двір припинено 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР від 26 березня 1991 року № 885-ХІІ був введений в дію Закон України «Про власність».

Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.524 ЦК 1964 року спадкоємство здійснюється за заповітом та законом.

Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи

Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки ОСОБА_1 успадкувала 3/5 частки спірного будинку за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, позивачка фактично стала власницею 3/5 спірного будинковолодіння, оскільки їй як члену колгоспного двору належала 1/5 частка майна. (2/5+1/5)

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить право власності на частки майна спірного будинковолодіння у розмір по 1/5 частки кожному, однак як встановлено судом вони, на частку майна в колгоспному дворі не претендують, що підтверджується їхніми заявами наявними в матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та те, що на частку майна в колгоспному дворі не претендують відповідачі, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок загальною площею 68,3 кв.м., житловою площею 49,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 28.12.2020.

Суддя Р.Г.Равлінко