Справа №718/922/20
Провадження №2/718/611/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

09.12.2020 року м. Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого-судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кіцмань цивільну справу № 718/922/20 за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна,-

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна мотивуючи свої вимоги тим, що 25.11.2008 року між відповідачами було укладено договір дарування житлового будинку, у відповідності до умов якого ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 належне їй на праві власності нерухоме майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . На момент підписання спірного договору йому не було відомо, ні про його укладання, ні про іншу важливу обставину, яка самим безпосереднім чином впливає на його права та інших осіб щодо зазначеного у спірному договорі майна. Зазначає, що станом на 15 квітня 1991 року спірне будинковолодіння відносилося до колгоспного двору, і у відповідності до законодавства, яке діяло на той час, та судової практики, що була напрацьована судами України вже після відміни відповідної норми ЦК УРСР, всі члени колгоспного двору були власниками його майна.

У вересні 2019 року позивачу стало відомо, що його сестра, ОСОБА_6 звернулася до Кіцманського районного суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку. В даному позові він зазначений в якості третьої особи на стороні позивача.

Із змісту цієї позовної заяви йому і стало відомо, що рішенням Кіцманського районного суду від 26 вересня 2008 року було задоволено позов його матері ОСОБА_5 до Шишковецької сільської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. Його не було залучено до участі в вказаній справі в жодному процесуальному статусі, проте вважає, що дане рішення корінним чином впливає на його права та інтереси, які стосуються предмету позову. В обґрунтування цього просить суд зважити на наступні факти та обставини.

Вказує, що мова йде про те, що станом на 15 квітня 1991 року будинковолодіння, яке є предметом позовних вимог, відносилося до колгоспного двору, і у відповідності до законодавства, яке діяло на той час, та судової практики, що була напрацьована судами України вже після відміни відповідної норми ЦК УРСР, всі члени колгоспного двору були власниками його майна. Таким чином, враховуючи відсутність законодавчих вимог до окремо визначеної форми фіксування права власності на майно колгоспного двору на той час, позивач став співвласником спірного майна в силу закону, і не повинен був якимось чином фіксувати даний факт в державних органах.

Його сестра, ОСОБА_8 звернулася до Шишковецької сільської ради Кіцманського району із запитом щодо вказаного вище питання, і у відповідь отримала довідку, видану сільрадою цього ж дня за вих. № 170 про те, що згідно погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 (назва вулиці та номер будинку станови на 15.04.1991 року не присвоювалися, в погосподарській книзі не вказано) відносилося до колгоспного двору.

Станом на 15.04.1991 року в ньому проживали, були зареєстровані та були членами колгоспного двору позивач, його мати ОСОБА_9 , батько ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сестра ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сестра ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На даний час згідно погосподарської книги за 2016-2019 роки № 10, об`єкт погосподарського обліку № 469, даному будинковолодінню присвоєна адреса АДРЕСА_2 . Батько ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, отримавши, кожний за окремої підстави, у одноособову власність спірне майно, відповідачі фактично позбавили права власності на майно колгоспного двору всіх його членів, в тому числі і позивача.

Про існування вказаного судового рішення та оспорюваного договору йому стало відомо у влітку 2019 року із розмови із сестрою ОСОБА_6 , а тому він вирішив самостійно захищати своє порушене право, адже уклавши спірний договір в частині тих часток, які за законом належали іншим учасникам колгоспного двору, відповідачі фактично позбавили права власності на майно колгоспного двору всіх його членів, які не приймали участь в його укладанні. Важає, що така ситуація, на його думку, склалася через те, що на момент укладання спірного договору відповідачу ОСОБА_5 не були відомі вищезазначені обставини, які мають відношення до визначення законом, який не потребував додаткового підтвердження іншими актами, власниками майна, що стало предметом спірного договору, всіх учасників колгоспного двору.

На підставі вищенаведеного, просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 25 листопада 2008 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Кіцманського нотаріального округу Беженар Аллою Миколаївною за реєстровим номером 1-3795 та зареєстрований Кіцманським районним бюро технічної інветаризації 28 листопада 2008 року за реєстровим номером 1357818 в частині дарування 4/5 часток житлового будинку.

06.11.2020 року представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 через канцелярію суду подала відзив в якому вказала, що позовні вимоги є незаконними та неправомірними, оскільки на підставу для визнання даного договору дарування недійсним, позивач посилається на довідку Шишковецької сільської ради № 170 від 19.02.2019 року, де зазначає, що спірне будинковолодіння відносилось до колгоспного двору та відповідно він має право на його частку. Однак, зазначені обставини не відповідають дійсності, так як, згідно п. 2 договору дарування житлового будинку належність дарувальниці житлового будинку з відповідними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами підтверджується рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 2-1615/2008 від 26.09.2008 року зареєстрованого в Кіцманському районному бюро технічної інвентратизації 07.11.2008 року в реєстрову книгу № 3, за реєстровим № 304 внесено запис до реєстру прав власності на нерухоме майно 07.11.2008 року № 13578186. Вказує, що даний будинок не може бути віднесений до колгоспного двору. Просила суд відмовити в задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, та вказала, оскільки є договір дарування. Будинок побудований в 2008 році тому дарувальниця розпорядилася новозбудованим будинком, а не як колгоспним будинком. На вказаний будинок було визнано право власності на самочинне будівництво, рішення було на підставі технічного паспорту, де вказано коли побудовано будинок. Вважає, що позов є необґрунтований і не може бути задоволений.

Відповідач ОСОБА_5 через канцелярію суду подала письмову заяву в якій вказала, що підтверджує зазначені в позовній заяві обставини. Зазначає, що звернення до суду із позовною заявою у 2008-му році було зумовлено тим, що вона не знала, що право власності на майно колгоспного двору розповсюджується на всіх його учасників, і саме тому вона оформила таке право виключно на себе, не звернувши увагу на права позивача та третіх осіб. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 вводить суд в оману, зазначаючи, що будинок, який став предметом спірного договору дарування, є новозбудованим. Як правильно вказують позивач та третя особа, була проведена реконструкція старого будинку, проте він не був знищений, про що, крім пояснень третьої сторони та свідків, про допит яких просить позивач, говорить відсутність будь-яких документів (акту, декларації, тощо). Ту обставину, що в інвентарній справі зазначено 2008 рік як рік побудови, пояснює тим, що працівник БТІ, який оформляв вказану справу, самостійно заповнив відповідні розділі бланків БТІ, а вона не подавала ніяких заяв чи свідчень щодо року побудови житлового будинку, так як він був побудований значно раніше, про що свідчать довідки сільради, які були приєднані позивачем до позовної заяви.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 вказує, що саме він здійснював будівельні роботи щодо спірного будинку у 2008 році, проте він не надає ніяких документальних доказів цьому, приводячи на підтвердження своїм неправдивим показам лише двоюрідних братів, які не мали ніякого відношення до проведення реконструкції спірного будинку. В той же час, третя сторона надала суду реальні докази викладених у його поясненні обставин, які повністю підтверджують факти, що стали підставою для подання ОСОБА_4 позовної заяви. Просила позов задовольнити.

Третя особа ОСОБА_6 через канцелярію суду подала письмову заяву в якій вказала, що їй також до лютого 2019 року не було відомо про те, що 25 листопада 2008 року між відповідачами було укладено договір дарування житлового будинку, у відповідності до умов якого ОСОБА_5 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 належне їй на праві власності нерухоме майно у вигляді житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Посилання відповідача у його відзиві на те, що старий будинок, про який йдеться у позові, був знесений у 2006 році, а на його місці у 2008 році було побудовано інший будинок, який і став предметом спірного договору, є безпідставними, так як ці обставини не відповідають дійсності.

Вона особисто також приймала участь у закупівлі будівельних матеріалів та виконанні ремонтно-будівельних робіт у спірному будинку. У виконанні даних робіт також брали участь ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 . Крім цього, весь цей час вона жила в цьому будинковолодінні, і ніякого новозбудованого будинку за цією адресою не було. Метою виконання цих робіт було не знищення старого будинку, а приведення його до більш зручного для проживання виду. Тобто, фактично мова може йти про реконструкцію житлового будинку, який існував на квітень 1991 року, і в якому вона мешкала, позивач, відповідачка, її батько та сестра, і, відповідно, мали право власності на частку у будинку, який був колгоспним двором. Сама по собі добудова та капітальний ремонт будинку не знищили його, а в певній мірі реконструктуювали, що само по собі не може позбавити їх права власності на спірний будинок, який існує і до даного часу, так як воно було встановлено на підставі закону. Просила суд задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_7 через канцелярію суду подала письмову заяву в якій вказала, що їй стало відомо, що у вересні 2019 року її сестра ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в якому просила визнати недійсним договір дарування житлового будинку. В даному позові вона зазначена як третя особа. Із змісту даної заяви їй стало відомо, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.09.2008 року було задоволено позов її матері до Шишковецької сільської ради про визнання права власності на самочинне будівництво. ЇЇ не було залучено до участі у вказаній справі в жодному процесуальному статусі, проте вважає, що зазначене рішення впливає на її права та інтереси, які стосуються предмету позову. Вказує, що постійно проживає за межами України, про існування даного рішення їй стало відомо у вересні 2019 року із розмови із сестрою ОСОБА_6 , а тому просить задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши вступне слово представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб,інтересів держави.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 25.11.2008 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку, яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 (а.с.55)

Згідно довідки, яка видана виконкомом Шишковецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області № 170 від 26.02.2019 року про те, що згідно по господарської книги № 4 за 1991-1995 роки особовий рахунок № НОМЕР_1 , будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_2 та номер будинку станом на 15.04.1991 року не присвоювався (в по господарській книзі не вказано) відносилося до колгоспного двору . Станом на 15.04.1991 року в ньому проживали, зареєстровані та були членами будинковолодіння, яке відносилося до колгоспного двору громадяни: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На даний час згідно по господарської книги за 2016-2019 роки № 10 господарського обліку № 469, будинковолодінню присвоєна адреса АДРЕСА_2 . (а.с.56)

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.57)

Згідно рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26.09.2008 року позов ОСОБА_5 до Шишковецької сільської ради, Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації про визнання права власності на самочинне будівництво задоволено.(а.с.83)

Суд вважає, що посилання відповідача на рішення Кіцманського районного суду від 28 вересня 2008 року не може бути правовою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, так як у відповідності до правової позиції, яка була висловлена Верховним Судом у його постанові від 18 грудня 2019 року в цивільній справі № 761/29966/16-ц, звільнення від доказування з підстав преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій судовій справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

В той же час, як встановлено судом, рішення Кіцманського районного суду від 28 вересня 2008 року стосувалося не питання визначення року побудови спірного нерухомого майна, а визнання права власності на нього, і судом фактично не встановлювалася вказана обставина.

Крім цього, відповідачка ОСОБА_5 у своєму письмовому поясненні підтвердила факти, викладені у позовній заяві, і зазначила, що ніякого нового будівництва у 2008 році за адресою її будинковолодіння не велося.

Відповідач ОСОБА_17 не надав суду ніяких доказів того, що спірний будинок був самовільно збудованим та будувався у вказані ним роки, що фактично підтверджує викладені у позовній заяві та поясненнях відповідача ОСОБА_5 та поясненнях третіх сторін обставини.

Так, частинами першою, другою статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю.

Відповідно до частини другої статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Як роз`яснено у пункті 6постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами,ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів,включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Зокрема ч. 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 203, 215, 319, 328 ЦК України, ст. 120, 123 ЦК УРСР та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 79, 80, 81, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , третіх осіб: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання частково недійсним договору дарування нерухомого майна задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку від 25 листопада 2008 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Кіцманської державної нотаріальної контори Кіцманського нотаріального округу Беженар Аллою Миколаївною за реєстровим номером 1-3795 та зареєстрований Кіцманським районним бюро технічної інветаризації 28 листопада 2008 року за реєстровим номером 1357818 в частині дарування 4/5 часток житлового будинку.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Кіцманський районний суд Чернівецької області до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Мізюк В.М.