Дата документу 16.12.2020 Справа № 328/405/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №328/405/20 Головуючий у 1 інстанції Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/3316/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2020 року у справі за позовом Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року позов ОСОБА_1 був задоволений частково, зокрема визнано незаконним наказ № 263 від 26.12.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради; поновлено ОСОБА_1 в Комунальному підприємстві «Міськводоканал» Токмацької міської ради на посаді заступника директора з 27 грудня 2018 року; стягнуто з Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27.12.2018 по 27.01.2019 у розмірі 8133,8 грн., з наступним відрахуванням із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів. Рішення суду у частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць у розмірі 8133,8 грн. і поновлення на роботі підлягало негайному виконанню, в задоволенні інших позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

На виконання зазначеного рішення суду відповідача ОСОБА_1 30.07.2019 було поновлено на роботі та виплачена грошова сума у розмірі 8133,80 грн., при цьому відповідачу було доведено, що його посада повторно буде скорочена через 2 місяці, про що відповідача було письмово попереджено. Одночасно було підготовлено та направлено до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу на судове рішення суду першої інстанції.

До закінчення судового розгляду цивільної справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 24.10.2019 був повторно звільнений з посади та в день його повторного звільнення з ним був проведений повний розрахунок.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року рішення суду першої інстанції було скасовано, позовні вимоги відповідача були задоволені частково, а саме змінено дату звільнення та присуджена на користь відповідача грошова сума у розмірі 2033 грн. 45 коп., у задоволені інших позовних вимог було відмовлено.

За період часу, що минув з дня ухвалення судом першої інстанції та набранням законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, відповідач був поновлений на роботі та пропрацював встановленні законом 2 місяці та повторно був звільнений із своєї посади із виплатою грошових коштів, тобто останній отримав на підприємстві суму у розмірі 49 137,42 грн. 42 коп, яка складалася із наступних виплат: 8133,80 грн., негайне виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області в частині стягнення місячного середнього заробітку за період з 27.12.2018 по 27.01.2019, а також сума у розмірі 41003,62 грн., яку складають наступні виплати:

- повторно сплачена вихідна допомога у розмірі 12097,89 грн. після повторного його звільнення у жовтні 2019 року;

- 3 (три) лікарняних листи за рахунок підприємства сума 2 088,45 грн., та за рахунок ФСС сума 3534,09 грн;

- оклад, індексація, компенсація чергової відпустки при повторному звільненні у розмірі 23283,19 грн.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1 отримана сума 49137,42 коп, яка складається із суми 8133, 80 грн. та суми 41003,62 грн.

Позивач вважає, що сума у розмірі 22521,69 грн (без відповідних утримань), або сума 18129,96 грн (з відповідними утриманнями), яка складається з різниці між виплаченої за рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29.07.2019 та присудженої постановою Запорізького апеляційного суду від 26.11.2019 суми середнього заробітку в розмірі 6100,35 грн (8133,80 грн - 2033,45 грн); суми повторної вихідної допомоги у розмірі 12097,89 грн; суми компенсації відпустки 15 календарних днів у розмірі 4 323,45 грн, є сумою, яка безпідставно отримана відповідачем та призвела до його незаконного збагачення за рахунок підприємства, а тому, на думку позивача, потребує повернення підприємству.

Посилаючись на вищевикладене, просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 18129,96 грн. та судовий збір.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області безпідставно набуті грошові кошти (у вигляді середнього заробітку за час вимушеного прогулу) в розмірі 6100,35 грн. з відрахуванням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області судовий збір в розмірі 707,28 грн.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, незастосування норми матеріального права, які у даній справі підлягають застосуванню, та порушення норми процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає зазначеним нормам.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог у відповідній частині.

Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позов задоволено частково. Визнано незаконним наказ №263 від 26 грудня 2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради. Поновлено ОСОБА_1 в КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на посаді заступника директора з 27 грудня 2018 року. Стягнуто з КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2018 по 27 січня 2019 у розмірі 8133,80 грн. з наступним відрахуванням із зазначеної суми податків та обов`язкових платежів. Рішення суду у частині присудження заробітної плати, але не більше ніж за 1 місяць, у розмірі 8133,80 грн. і поновлення на роботі піддано негайному виконанню. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Також стягнуто з КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1010,29 грн. та на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року зазначене рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року в оскаржуваній частині скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволені частково. Змінено дату звільнення ОСОБА_1 з посади заступника директора Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради та ухвалено вважати його звільненим з 02 січня 2019 року. Стягнуто з КП «Міськводоканал» Токмацької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2018 по 2 січня 2019 року у розмірі 2 033, 45 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Понесені КП «Міськводаканал» Токмацької міської ради витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у розмірі 2335, 43 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом міністрів України.

Питання про поворот виконання судового рішення судом не було вирішено.

З позовної заяви вбачається, що на виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року по цивільній справі №328/290/19 Комунальне підприємство «Міськводоканал» Токмацької міської ради 30.07.2019 ОСОБА_1 було поновлено на роботі та йому був виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 грудня 2018 по 27 січня 2019 у розмірі 8 133,80 грн.

Ще до закінчення судового розгляду цивільної справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 24.10.2019 був повторно звільнений з посади та в день його повторного звільнення з ним був проведений повний розрахунок.

Як вбачається з наданої позивачем копії претензії за вих.№14 від 13.01.2020 на ім`я ОСОБА_1 , яка відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була вручена відповідачу 22.01.2020, позивачем вжито заходів досудового врегулювання спору. У вищезазначеній претензії вказано, що за даними бухгалтерського обліку, який ведеться на підприємстві, ОСОБА_1 була виплачена сума у розмірі 49137,42 гривень, яка складається із наступних виплат:8133,80 грн на негайне виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області в частині стягнення місячного середнього заробітку за термін часу з 27.12.2018 року по 27.01.2019 року.

За період часу з 30.07.2019 по 24.10.2019, тобто після поновлення на робочому місці, під час негайного виконання вищезазначеного судового рішення суду першої інстанції та повторного звільнення, була виплачена сума у розмірі 41003,62 грн, яку складають наступні виплати:

- повторно сплачена вихідна допомога у розмірі 12097,89 грн. після повторного звільнення у жовтні 2019 року;

- 3 (три) лікарняних листи за рахунок підприємства сума 2088,45 грн., та за рахунок ФСС сума 3534,09 грн.;

- оклад, індексація, компенсація чергової відпустки при звільненні у розмірі 23283,19 грн.

Позивач вважає, визначена ним сума у розмірі 22521,69 грн без відповідних утримань, або 18129,96 грн. з відповідними утриманнями є сумою, що безпідставно отримана ОСОБА_1 та такою, що призвела до його незаконного збагачення за рахунок підприємства, тому потребує повернення підприємству.

Так, відповідно до статті 239 КЗпП України, яка регламентує обмеження повороту виконання рішень по трудових спорах, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.

За статтею 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з ч.9 ст.444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України визначені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Відповідно до частини 2 вказаної статті у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що питання про поворот виконання рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 29 липня 2019 року судами не вирішувалося, відтак відсутні підстави для стягнення виплаченого середнього заробітку.

Щодо стягнення з відповідача решти коштів, апеляційний суд приймає до уваги таке.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Згідно ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Позивач не посилався у позовній заяві, а отже, і не доводив достатніми та допустимими доказами факт рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача при отриманні ним коштів - виплаченої заробітної плати та інших виплачених коштів, відтак заявлені вимоги про стягнення цих коштів не підлягають задоволенню з урахуванням положень, передбачених ч. 1 ст. 1215 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 127 Кодексу законів про працю України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

За змістом пункту 2 ч.2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки.

Разом з тим, виплата коштів на виконання рішення суду не є видом позадоговірних зобов`язань, а тому спірні правовідносини не регулюються ст.ст.1212, 1215 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Питання повернення сторін у первісний стан, що передував виконанню судового рішення, через скасування правової підстави такого виконання, має вирішуватись за спеціальною нормою в порядку повороту виконання рішення у рамках трудового спору. Поворот виконання є способом захисту прав боржника на випадок отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим судовим рішенням йому неналежного, оскільки правова підстава такого набуття відпала.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказуються на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки виплата сум, які позивач просить стягнути з відповідача, як безпідставно набуті, не є такими що отримані безпідставно, оскільки вказані грошові кошти були виплачені відповідачу на підставі рішення суду. Поворот виконання рішення судом не вирішувався.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції до скасування з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хаджинастасиу проти Греції», національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кузнецов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами розгляду апеляційної скарги з позивача на користь відповідача стягненню підлягає судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1060 грн. 92 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,381,382,384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 02 вересня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволенні позову Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Міськводоканал» Токмацької міської ради Запорізької області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1060 грн. 92 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: