Справа № 459/2067/19 Головуючий у 1 інстанції: Жураковський А.І.
Провадження № 22-ц/811/2480/20 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 квітня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Жураковського А.І, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Шахта «Надія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а:

30 липня 2019 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача та просив стягнути з останнього на його користь 8 983, 60 грн. заборгованості по заробітній платі та 76 060 грн. 62 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також 3000 грн. 00 коп. витрат за надання правничої допомоги.

Вимоги обґрунтовував тим, що він був звільнений з роботи за на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується наказом №102-к від 10.05.2019 року. Внаслідок звільнення відповідач не здійснив повний розрахунок по заробітній платі. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Заявою від 02.04.2020 року позивач ОСОБА_1 позовні вимоги зменшив та в кінцевому просив позовну вимогу про стягнення заробітної плати залишити без розгляду, оскільки така виплачена в повному обсязі.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 08 квітня 2020 року заяву задоволено. Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Шахта «Надія» в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без розгляду.

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду від 08 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Шахта «Надія» у користь ОСОБА_1 62 856 грн. 86 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 2479 грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнуто з ПАТ «Шахта «Надія» на користь держави судовий збір у розмірі 840, 80 коп.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ПАТ «Шахта «Надія» оскаржив в апеляційному порядку.

Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом не надано належної оцінки доказам по справі та неповно з`ясовано обставини справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом невірно було обчислено період затримки розрахунку при звільненні, оскільки кількість робочих днів з часу звільнення позивача з роботи (10.05.2019 року) до остаточного розрахунку з позивачем (30.07.2019 року) становить 55 робочих дні.

Розмір середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні судом першої інстанції визначено не вірно, з порушенням норм Постанови КМУ від 08.02.1995 р. №100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Звертає увагу на те, що ст. 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за наявності вини власника. При цьому, затримка виплати заробітної плати не була по вині підприємства, а є форс-мажорною обставиною, зокрема, не видобуто вугілля, необхідного для вчасної виплати 100% заробітної плати відповідачу, тобто заперечення позовних вимог в цій частині аргументовані зупинкою вуглевидобутку.

Окрім того, вважає, що вимога про стягнення правової допомоги є передчасною, оскільки підстав для задоволення позову не вбачається.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08.04.2020 в повному обсязі та постановити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні його позову, судові витрати стягнути з позивача.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку, розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

При цьому, згідно із ч. 1 ст.8ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам відповідає лише частково.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ПАТ "Шахта "Надія", та був звільнений з роботи за згодою сторін - пункт 1 статті 36 КЗпП України, з 10 травня 2019 року.

За травень 2019 року ОСОБА_1 булла нарахована заробітна плата у розмірі 19 181 грн. 89 коп., яка в день звільнення в повному обсязі йому виплачена не була.

Так, 09 липня 2019 року позивачу виплачено 1 918 грн. 19 коп., 12 липня 2019 року 1 726 грн. 37 коп., 15 липня 2019 року 1 553 грн. 73 коп., а 23 липня 2019 року 5 000,00 грн. (всього 10 198 грн. 29 коп.) розрахункових, невиплаченою залишилась заборгованість в сумі 8 983 грн. 60 коп., яка сплачена 30липня 2019 року.

Вказані обставини учасниками справи не заперечуються.

З урахування заяви позивача про зменшення позовних вимог, предметом спору є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 10 травня 2019 року по 30 липня 2019 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки мала місце затримка у проведенні повного розрахунку з позивачем у день його звільнення, на його користь, на підставі положень статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за весь час такої затримки.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим булла пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сумм середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Застосовуючи до обставин цієї справи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, колегія суддів виходить із того, що: позивач звернувся до суду з позовом про стягнення недовиплаченої у день звільнення заробітної плати у розмірі 8 983 грн. 60 коп., однак така виплачена йому 30 липня 2019 року, тобто у день звернення до суду з вказаним позовом, і така недоплата до нарахованої у зв`язку із звільненням позивача з роботи заробітною плати є незначною, що є очевидно неспівмірним до заявленої до стягнення суму середнього заробітку за час затримки у проведенні розрахунку у розмірі 76 060 грн. 62 коп., яка у майже як 9 раз є більшою до несвоєчасно виплаченої суми, характером і обставинами виникнення заборгованості (особливостями діяльність підприємств вугільної промисловості), незначною затримкою у проведенні повного розрахунку, після звільнення позивача з роботи, а також іншими діями відповідача. А відтак, колегія судді ввважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним виплати належних при звільненні позивачу у сумі 10 000,00 грн.

Зазначена сума, яка є трішки більшою від суми несвоєчасно виплаченої заробітної плати, хоча і не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідатиме таким загальним засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, які передбачені пунктом 6 частини першоїстатті 3 ЦК України.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю абочастково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи зазначене на підставі оцінених аргументів учасників справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково: змінити оскаржувані судові рішення, зменшивши стягнутий судом першої інстанції з відповідача на користь позивача розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 62 856 грн. 86 коп. до 10 000 грн. 00 коп.

В частині вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підстав для скасування рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому в цій частині оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, тому витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають стягненню за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ПАТ «Шахта "Надія" в сумі 969 грн. 22 коп.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено-повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.Повний текст даного судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 390, 393 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 08 квітня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити, зменшивши стягнутий з відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахта «Надія» на користь позивача ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 62 856 грн. 86 коп. до 10 000 грн. 00 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на користь ПАТ «Шахта "Надія" в сумі 969 грн. 22 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 грудня 2020 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.