Справа № 465/8461/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2129/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Матяш С.І.

з участю представника відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про припинення права на частку у квартирі та визнання права власності, посилаючись на те, що їй та відповідачці на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 При цьому позивчаці належить 54/100 квартири, а відповідачці 46/100, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Спільне володіння спірною квартирою є неможливим, оскільки відповідачка не несе жодних витрат на утримання квартири, квартирою не опікується, залишила дану квартиру та в ній вже тривалий час не проживає, має інше житло. Разом з третьою особою відповідачка винна їй кошти, які слід врахувати при розрахунку оплати за позбавлену частку у майні. Просить припинити право відповідачки на частку у квартирі та визнати за нею право власності на 48/100 квартири за вказаною адресою.

Рішенням Франківського районного суду міста Львова від 22 січня 20216 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Припинено право власності ОСОБА_1 на 46/100 частини квартири АДРЕСА_2 .

Визнано за ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_1 , право власності на 46/100 частки квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду через свого представника ОСОБА_2 оскаржила ОСОБА_1 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Звертає увагу, що суд при постановленні рішення не переконався чи дійсно між сторонами існують боргові зобов`язання. Також звертає увагу, що чинне законодавство передбачає, що обов`язковою умовою припинення права власності на квартиру є наявність коштів на депозитному рахунку суду. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 року та відмовити ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі ОСОБА_3 в розмірі 54/100 частини та ОСОБА_1 в розмірі 46/100 частини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що спірна квартира є неподільною і виділення часток в натурі неможливо. Суд прийшов до висновку, що відповідачка квартирою не користується, в ній не проживає, комунальні платежі не сплачує та належним їй майном не опікується. Також прийшов до висновку, що між сторонами є боргові зобов`язання, які, як слідує з наданої копії розписки, сторони обумовили погасити при продажі квартири, а також позивачка проживає у вказаній квартирі, утримує таку повністю та оплачує усі комунальні платежі.

З такими висновками колегія суддів не погоджується з наступних обставин.

Згідно статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно норм ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, такі не містять жодних доказів на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем існують боргові зобов`язання, а також, що ОСОБА_1 погодилася, що в рахунок наявних боргових зобов`язань вона погоджується на продажу належної їй частки квартири та погашення боргу перед ОСОБА_3 за рахунок коштів отриманих від продажі її частки спірної квартири.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 в спірній квартирі не проживає без поважних причин і не несе жодних витрат щодо її утримання.

Колегія суддів звертає увагу на відсутність законних підстав для позбавлення права власності особи на квартиру, якщо така не проживає в ній чи не несе витрат щодо утримання такої квартири.

Враховуючи вищенаведене, районний суд прийшов до безпідставного висновку про припинення права власності ОСОБА_1 на 46/100 частини квартири АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_3 , податковий номер НОМЕР_1 право власності на 46/100 частки квартири АДРЕСА_2 , що належала на праві власності ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2 )слід стягнути судові витрати в розмірі 1261,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 22 січня 2016 рокускасувати та ухвалити нову постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_2 )судові витрати в розмірі 1261,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник