Справа № 147/297/20
Провадження № 2/147/237/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року смт. Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Мудрак А.М.,

з участю секретаря Чудак Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням службової особи органу державної влади,

в с т а н о в и в:

01 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, заподіяної незаконним рішенням службової особи органу державної влади. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.11.2019 у справі №147/524/19 було частково задоволено його адміністративний позов та скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 №589729 від 02.05.2019. Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14.11.2019 у справі №147/524/19 за позовом ОСОБА_1 до капрала управління патрульної поліції у Одеській області Ніточкіної І.О., третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення. Вищевказаним незаконним рішенням службової особи органу державної влади йому була заподіяна моральна шкода, оскільки його права було порушено внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності та накладення штрафу за відсутності складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.122 КУпАП. Враховуючи глибину його фізичних та душевних страждань, характер та тривалість немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди та з врахуванням вимог розумності та справедливості, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 10 тисяч гривень.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2020 у справі № 147/297/20 (провадження 2/147/237/20) визначено головуючого суддю Мудрак А.М.

10 вересня 2020 року представником відповідача Державної казначейської служби України подано до суду відзив на позовну заяву, обгрунтований тим, що позовні вимоги вони не визнають, вважають їх безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що позивачем не надано жодної із підстав, передбачених ст.1176 ЦК України, які б надали йому право на відшкодування моральної шкоди. В зв`язку з чим просили відмовити в позові в повному обсязі.

11 листопада 2020 року представником відповідача Департаменту патрульної поліції надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити в позові.

В судове засідання позивач та представник позивача адвокат Дудін Л.В. не з`явились. Представником подано до суду заяву, в якій він просить провести судовий розгляд даної справи без його та позивача участі, позов підтримує та просить задоволити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча належним чином були повідомлені про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення не надходило.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, однак разом з відзивом на позовну заяву. подали клопотання про розгляд справи за відсутності представника Департаменту патрульної поліції.

З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2018 року у справі «Печенізький та інші проти України» встановлено, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Крім цього, кожній стороні має бути забезпечено можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі апеляційною скаргою іншої сторони, та надати власні зауваження з цього приводу.

Судом встановлено, що рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року у справі №147/524/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до капрала УПП у Одеській області Ніточкіної Ілони Олегівни, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №589729 від 02.05.2019р. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №589729 від 02.05.2019р - закрито.(а.с.5-9).

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 27 січня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі №147/524/19 за позовом ОСОБА_1 до капрала УПП у Одеській області Ніточкіної Ілони Олегівни, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення(а.с.4). Тобто рішення Тростянецького районного суду Вінницької області набрало законної сили.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положенням статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для її відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України суд встановлює наявність чи відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності, суть якого відповідно до частини третьої ст.12 ЦПК України полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як на заперечення проти позову, представники відповідачів посилаються на відсутність доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, якими підтверджуються душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2019 року у справі №147/524/19 позов ОСОБА_1 до капрала УПП у Одеській області Ніточкіної Ілони Олегівни, третя особа Департамент патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задоволено частково. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №589729 від 02.05.2019р. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП18 №589729 від 02.05.2019р закрито.

Підставою для відшкодування шкоди у даній цивільній справі є встановлення чинним рішенням суду порушення законного порядку притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, внаслідок чого йому були завдані душевні страждання, у цьому випадку застосовуються визначені ст. ст. 1173, 1174 ЦК України загальні підстави цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану посадовою або службовою особою органу державної влади, а не ст. 1167 ЦК України, адже шкоду заподіяно спеціальним суб`єктом працівником державного органу (патрульної поліції).

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Суд, вважає, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 10 січня 2019 року в справі № 532/1243/16-ц (провадження № 61-34251св18), від 26 лютого 2020 року в справі № 142/143/17 (провадження № 61-5739св19).

За наведених обставин суд відхиляє заперечення відповідачів щодо не доведення позивачем заподіяння йому моральної шкоди та ненадання доказів щодо протиправної поведінки поліцейських при притягненні його до адміністративної відповідальності.

Разом з тим, пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Аналогічна позиція зазначена і в ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на яку посилаються позивачі в позові.

Верховний суд у своїй практиці, зокрема, у справах № 521/10640/15-ц і № 520/3307/16-ц, виходить з того, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, шляхом списання казначейством України із державного бюджету як органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає до стягнення, суд враховує обставини справа, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості приходить до висновку про визначення розміру моральної шкоди 500 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу. Попередній розрахунок понесених витрат розраховано в позовній заяві в розмірі 10000грн.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Однак позивачем до суду не подано жодного доказу на підтвердження сплати адвокату гонорару за надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення понесених ним судових витрат за надання правничої допомоги не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , у відшкодування моральної шкоди 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00коп.).

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору - віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, в порядку визначеному п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, в 30 - денний строк з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення протягом тридцяти днів з дня отримання копії даного рішення.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином (п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України).

Повний текст рішення складено 29 грудня 2020 року.

Суддя А.М. Мудрак