Справа № 682/3327/18
Провадження № 4-с/682/4/2020
У Х В А Л А

17 серпня 2020 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючої-судді Маршал І.М.,

секретаря Корнійчука В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута справу за скаргою Акціонерного товариства "Райффайзен Банк аваль" на неправомірну бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

АТ "Райффайзен Банк Аваль" звернулось до суду з скаргою на неправомірну бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича, заінтересована особа ОСОБА_1 .

В обгрунтування скарги скаржник вказував, що у приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. на примусовому виконанні перебуває Виконовчий лист № 682/3327/18, виданий Славутськми міськрайонним судом 04.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Райфайзен Банк Аваль" боргу за кредитним договором в сумі 238871,75 грн. та 3583 грн. судових витрат.

Скаржник вказує, що в рамках примусового виконання рішення суду приватним виконавцем Лабчуком Р.М. 01.10.2019 року було здійснено опис заставного майна боржника, а саме, квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці. Однак, листом приватного виконавця Лабчука Р.М. від 03.04.2020 скаржнику відмовлено в реалізації предмету іпотеки через СЕТАМ з посиланням на порушення законних прав неповнолітнього сина боржника, який зареєстрований в квартирі, що перебуває в іпотеці і що в приватного виконавця відсутній дозвіл служби в справах дітей Славутської міської ради на примусову реалізацію предмета іпотеки. Проте, скаржник вважає таку бездіяльність приватного виконавця Лабчука Р.М. неправомірною в зв`язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав стягувача.

Представник заявника в судовом засіданні в режимі відеоконференції вимоги скарги підтримав.

Приватний виконавець Виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М. за викликом до суду не з`явився, надав суду письмові пояснення відповідно до яких вказав суду, що наразі в силу п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень рішень в нього не має законних підстав реалізувати заставне майно, яке є предметом іпотеки, оскільки в квартирі значиться зареєстрованою неповнолітня особа - син боржника ОСОБА_2 , 2003 р.н., та відсутній дозвіл служби в справах дітей Славутської міської ради на примусову реалізацію предмета іпотеки.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день та час судового розгляду повідомлений належним чином.

Судом встановлено, що у приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Р.М. на примусовому виконанні перебуває Виконовчий лист № 682/3327/18, виданий Славутським міськрайонним судом 04.03.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Райфайзен Банк Аваль" боргу за кредитним договором в сумі 238871,75 грн. та 3583 грн. судових витрат. В рамках примусового виконання рішення суду приватним виконавцем Лабчуком Р.М. 01.10.2019 року було здійснено опис заставного майна боржника, а саме, квартири АДРЕСА_1 , яка перебуває в іпотеці. Однак, листом приватного виконавця Лабчука Р.М. від 03.04.2020 скаржнику відмовлено в реалізації предмету іпотеки через СЕТАМ з посиланням на порушення законних прав неповнолітнього сина боржника, який зареєстрований в квартирі, що перебуває в іпотеці і що в приватного виконавця відсутній дозвіл служби в справах дітей Славутської міської ради на примусову реалізацію предмета іпотеки.

Відповідно до п. 28 Розділу VIII Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Згідно з п. 3 Розділу 2 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти необхідно копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

Згідно із ст. 586 ЦК України заставодавцю надано право користуватися предметом застави відповідно до його призначення, відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя.

Боржник ОСОБА_1 в порушення положень ст. 586 ЦК України, ст. ст. 1,9 ЗУ «Про іпотеку», положень самого Договору іпотеки від 15.08.2008 р. самочинно без згоди Іпотекодержателя - AT «Райффайзен Банк Аваль» зареєстрував за адресою місцезнаходження квартири - сина ОСОБА_2 , 2003 р.н.

Такими діями боржник ОСОБА_1 створив штучні перешкоди для виконання рішення суду.

У пункті 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що згідно зі статтею 32 Цивільного кодексу України, статтею 177 Сімейного кодексу України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Згідно зпідпунктом 3.1 пункту 3 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, у тому числі договорів щодо поділу, обміну житлового будинку, квартири за участю малолітніх осіб, а також осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких правочинів.

Аналізуючи таке питання, необхідно виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки.

Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки), не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

В цьому випадку Договір іпотеки було укладено раніше, а ніж було зареєстровано дитину боржника в спірній квартирі.

Суд роз`яснює приватному виконавцю про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду про звернення стягнення, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому має право користування неповнолітня дитина, не потрібен.

Така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо предметом іпотеки мають право користуватись чи володіти діти, а не при виконанні рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому державним виконавцем не будуть порушені положення ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», cm. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

З цього приводу сформована судова практика, викладена в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 вересня 2015 року у справі 6-39908св14; Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 липня 2015 року у справі №6-8741св15; Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 5 лютого 2014 року №6-45859св13; Постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №761/4494/13-ц; Постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №367/2506/15-ц; Постанові Верховного Суду від 20.03.2019р. № 1612/2343/12.

Виходячи з судової практики, попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, в якому право користування належить неповнолітній дитині не потрібен за умови чинного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки боржника, яке перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця.

А відтак отримання дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири боржника в якій зареєстрований його неповнолітній син не потрібно.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з п. 26 Розділу УШ Інструкції - реалізація майна, на яке звернено стягнення здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 1, 2 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5 реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно з п. 21 Розділу VIII Інструкції, якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду, виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна.

Датою передачі майна на реалізацію вважається дата внесення в Систему інформаційного повідомлення про електронні торги (торги за фіксованою ціною).

Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Згідно з п. 3 Розділу II Порядку Виконавець готує проект заявки на реалізацію арештованого майна.

Підсумовуючи викладене, приватний виконавець Виконавчого округу Хмельницької області Лабчук Р.М. зобов`язаний згідно з нормами ст. 28, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», пунктів 1, 10, 21, 26 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 2832/5 від 29.09.2016р., пунктів 1, 2, 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5 після проведення опису й арешту майна боржника, підготувати проект заявки на реалізацію арештованого майна боржника через електронні торги - ДП «Сетам».

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Виконанням рішення суду закінчується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав фізичних та юридичних осіб шляхом їх фактичної реалізації у спосіб та порядок, визначений Конституцією та законами України, та лише у виконавчому провадженні захист прав набуває реального змісту.

Таким чином, виконавче провадження - є завершальною стадією судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2011р. у справі № 21-10а11 та у Постанові Верховного Суду України від 24.06.2015р. у справі 3 6-608цс15.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» в редакції від 02.06.2016 № 1404-VIII та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011р. міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у скаржника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа «Юрій Миколайович Іванов проти України», рішення від 15.10.2009 p.).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що виконання рішення, ухваленого тим чи іншим судом, треба розглядати як невід`ємну складову судового розгляду, як цього вимагає положення статті 6 Конвенції, у якому йдеться про необхідність забезпечення справедливого судового процесу («Бурдов проти Росії», «Горнсбі проти Греції»).

У своєму Рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004р. Європейський суд з прав людини зазначив, що передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить про те, що невід`ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад як верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону - примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Тому, керуючись ст. 129-1 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України №475/97 від 17.07.1997 р., ст. ст. 15, 16, 586 ЦК України, ст. ст. 1, 33, 41 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 1, 2, 18, 28, 48, 51, 56, 74 Закону України «Про виконавче провадження», пунктами 1, 10, 26 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №2832/5 від 29.09.2016 р., пунктами 1, 2, 3 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5, ст. ст. 446-451 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Виконавчого округу Хмельницької області Лабчука Романа Михайловича в частні непроведення ним дій щодо визначення вартості майна боржника ОСОБА_1 , а саме, квартири АДРЕСА_1 з метою її подальшої реалізації в рамках виконавчого провадження № 59677844.

Зобовязати приватного виконавця Лабчука Р.М. в рамках виконавчого провадження №59677844 визначити вартість майна боржника ОСОБА_1 - квартири АДРЕСА_1 для її подальшої реалізації.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маршал І. М.