г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3053/20
Номер провадження 2/213/1993/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алексєєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бабейкіної Н.О.,

без участі сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як Орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини з нею, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце проживання позивача та доньки ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Донька відвідує школу, облікована у медичній установі. Позивач піклується про дитину, квартира, де вони мешкають обладнана необхідними меблями, побутовою технікою, є дитячі іграшки та все необхідне для розвитку і навчання дитини. Дитина забезпечена одягом та їжею, предметами гігієни. Позивач не має шкідливих звичок, підтримує чистоту та порядок вдома. На даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, позивач має на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_3 .

Відповідач аліменти на утримання доньки не сплачує, участі у її вихованні майже не приймає, її життям не цікавиться, часто перебуває за кордоном.

Позивач має намір подорожувати з дітьми за кордоном, однак не має такої змоги без згоди батька ОСОБА_3 - відповідача у справі. Однак щоразу отримувати таку згоду є проблематично, оскільки відповідач часто перебуває за кордоном, або не виходить на зв`язок та не бажає врегулювати це питання, тому вона вирішила звернутися в суд з даним позовом та просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 з нею за фактичною адресою місця проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, в якій зазначив, що згоден з позовом. Він надає згоду на те, щоб дитина проживала з позивачем, оскільки у нього немає умов для проживання доньки, він часто перебуває за кордоном на заробітках, дитині краще бути жити з матір`ю. Просить розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Під час винесення рішення покладаються на розсуд суду.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи та давши оцінку доказам, наданих в їх обґрунтування, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року (а.с.12).

Позивач є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Позивач та малолітня ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11). Фактично останні проживають за адресою: АДРЕСА_2 , що видно із акту про фактичне місце проживання від 23 червня 2020 року (а.с.13).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Із акту про обстеження матеріально-побутових умов сім?ї малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , видно, що сім?я складається з чотирьох чоловік: позивач ОСОБА_1 , малолітня ОСОБА_3 , малолітня ОСОБА_5 , 2017 року народження та вітчим ОСОБА_7 . В квартирі наявне газопостачання, електропостачання та центральне опалення, санітарний стан житла задовільний. Дитина забезпечена всім необхідним: одягом, взуттям, має власну кімнату. Стосунки в сім?ї доброзичливі. Мати та вітчим контролюють навчання дівчинки, відповідально ставляться до її виховання, регулярно відвідують батьківські збори та рекомендації вчителя. Батько дитини участі у її вихованні не бере, жодного разу до школи не з`являвся, вихованням і навчанням ОСОБА_3 не цікавиться (а.с.35).

Згідно ст. 19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як видно із витягу з протоколу №16 від 05 жовтня 2020 року, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Інгулецької районної у місті ради вирішили вважати неможливим визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з одним із батьків, оскільки відсутні документи, які визначають думку батька з даного питання (а.с.49).

Таким чином, висновок органу опіки та піклування щодо шляхів розв`язання спору фактично не надано суду через відсутність можливості з`ясувати думку батька щодо місця проживання дитини. Проте, відповідач надав до суду заяву про визнання позову, таким чином його думка з приводу позову встановлена.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. В ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який, в силу положень частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як встановлено судом, відповідач, який є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з позивачем не проживає. Дитина мешкає разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 , де створені належні умови для проживання дитини. Мати виховує та утримує доньку, має намір подорожувати з дітьми за кордоном з метою їх оздоровлення та відпочинку. Відповідач позовні вимоги визнає, проживання з ним спільної малолітньої доньки є неможливим, оскільки він часто перебуває за кордоном на заробітках.

З`ясувавши позицію кожної із сторін, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає вірним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 із її матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_2 . Саме проживання малолітньої доньки з матір`ю, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, суд вважає за необхідне вказати, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 150, 155, 160, 161 СК України, ст. ст. 29, 242 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 206, 223, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу як Орган опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за фактичною адресою проживання: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Дата складення повного тексту судового рішення - 22 грудня 2020 року.

Суддя О.В. Алексєєв