Справа №635/6264/17
Провадження по справі №2/635/913/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бобко Т.В.,

за участю представника позивача Галіциної Д.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Кондратенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з проходженням військової служби у вищому навчальному закладі,-

В С Т А Н О В И В:

Факультет військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» звернувся до суду шляхом пред`явлення позову до ОСОБА_1 , яким просив стягнути з відповідача суму витрат, пов`язаних з його утриманням на факультеті військової підготовки Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» у розмірі 100777,46 гривень та суму судових витрат.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №549 від 19 липня 2017 року «Про реорганізацію факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут»» Факультет військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» реорганізовано шляхом перетворення його у Військовий інститут танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».

06 жовтня 2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 сит. 255 ЦПК України - у зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні відповідач та його представник ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності, підтримали заяву та просили її задовольнити.

Представник позивача Галіцина Д.С., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви відповідача про закриття провадження у справі, оскільки даний позов був пред`явлений до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови з приводу порядку розгляду даної категорії справ.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 2 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

У пункті 17 ч.1 ст.4 КАС України закріплено, що публічна служба-діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, в даному випадку між сторонами виник спір щодо відшкодування ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з його утриманням у вищому навчальному закладі під час проходження ним військової служби.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу»(далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року N 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон N 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За змістом статті 25 Закону N 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міноборони та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, установлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що контракт про проходження військової служби (навчання) укладений між Міністерством Оборони України в особі начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 був достроково розірваний та останній був відрахування з числа курсантів через відмову від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 12 грудня 2018 року по справі №734/3102/16-ц надала висновок про те, що спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Така правова позиція знайшла своє відображення і в постановах Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 360/962/19, від 18 червня 2020 року у справі № 140/2024/19, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Беручи до уваги те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі є адміністративно-правовими, суд приходить до висновку, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, суд вважає необхідним закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України та роз`яснити позовачу, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Крім того, представник позивача ОСОБА_3 звернулась до суду із заявою, в якій просив в разі закриття провадження у справі вирішити питання щодо повернення судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при пред`явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1600 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №1434 від 19 жовтня 2017 року.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З підстав, викладених вище, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з вимог ст. 7 Закону України «Про судовий збір», оскільки провадження у справі закрито, суд вважає необхідним повернути позивачу судовий збір у розмірі 1600 гривень, сплачений за поданням вказаної позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 4, 255 ЦПК України, ст.ст. 4,19 КАС України та Законом України «Про судовий збір», суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з проходженням військової служби у вищому навчальному закладіна підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Повернути Військовому інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» (, МФО 820172) з державного бюджету судовий збір у сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень, сплачений за платіжним дорученням №1434 від 19 жовтня 2017 року на наступні реквізити: отримувач коштів: отримувач коштів: УДКСУ у Харківському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37999633, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, рахунок отримувача: 0429, код класифікації доходів бюджету: 22030101.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Харківський районний суд Харківської області.

Повний текст ухвали складений 28 грудня 2020 року.

Суддя Т.В.Бобко