ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1727/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/7025/20 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах :

Головуючого Нерушак Л.В. (суддя доповідач)

Суддів Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.

за участю секретаря Винник І.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді Пересунько Я. В. у Соснівському районному суді м. Черкаси 23.07.2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

22 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, в якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_3 на його користь борг за договором позики від 4 грудня 2015 року у розмірі 143 000 доларів США та стягнути судові витрати.

До позовної заяви також додано заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій позивач просив заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 посилається, що відповідач ОСОБА_3 не бажає повернути кошти згідно договору позики у розмірі 143000 доларів США, тому є підстави для побоювання, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження цим об`єктом нерухомого майна.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржила ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_3 вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм чинного процесуального законодавства, а також істотним чином порушує права ОСОБА_3 .

Скаржник посилається, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому, суд повністю проігнорував вимоги законодавства вважає ОСОБА_3 .

Скаржник вказує, що в ухвалі Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року про забезпечення позову взагалі не міститься пропозиції щодо зустрічного забезпечення, що є недотриманням вимог п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України.

Також вважає ОСОБА_3 , що всупереч вимогам п. 4 та п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява не містить захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року, а у випадку відмови у скасуванні зняти обмеження з розпорядження майном в частині реєстрації об`єкта та ввести його в експлуатацію, а також можливості передачі майна в оренду.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Дана справа підлягає розгляду апеляційним судом Черкаської області у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін у судове засідання.

Сторони належним чином повідомлені про даті та час розгляду справи.

22 грудня 2020 року на адресу апеляційного суду в електронному вигляді надано копію свідоцтва про смерть позивача ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом № 2957 від 04.11. 2020 року зареєстрованим Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення відповідача та представника відповідача, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вищевказаним вимогам закону.

Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заяви про забезпечення позову, вказавши, що між сторонами, виник спір про стягнення боргу за договором позики, наразі існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі відчуження нерухомого майна, а вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач, відповідає позовним вимогам та є співмірним заборгованості.

Суд, посилаючись на норми ст.ст. 149, 150 ЦПК України прийшов до висновку про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Однак, суд дійшов висновку, що вимоги заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони будь - яким особам у будь який спосіб вчиняти дії щодо відчуження квартири задоволенню не підлягає, оскільки є неконкретизованою та охоплюється накладенням арешту у виді заборони розпорядження вказаним об`єктом нерухомого майна. Тому суд першої інстанції заяву про забезпечення позову задовольнив частково.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи 22 липня 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого передав ОСОБА_3 кошти в розмірі 143000 доларів США, а вона зобов?язувалась повернути вказані кошти, що підтверджується борговою розпискою від 04 грудня 2015 року.

Разом з позовною заявою позивач ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення статей 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.

Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із матеріалів справи вбачається, що заявник в обґрунтування підстав вжиття заходів забезпечення позову вказує, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. ОСОБА_2 посилається у заяві про забезпечення позову, що відповідач ОСОБА_3 не бажає повернути кошти згідно договору позики у розмірі 143000 доларів США, тому є підстави для побоювання, що така позиція відповідача може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд звертає увагу, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, суд першої інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, встановивши, що заява про забезпечення позову вказує як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обґрунтування необхідності їх вжиття, як це передбачено вимогами ст. 149 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог суд першої інстанції при вирішенні заяви про забезпечення позову дотримався, оскільки висновок суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову є правильним та таким, що відповідає нормам законодавства та обставинам справи, оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення вимоги заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони будь - яким особам у будь який спосіб вчиняти дії щодо відчуження квартири, оскільки така вимога є неконкретизованою та охоплюється накладенням арешту у виді заборони розпорядження вказаним об`єктом нерухомого майна.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є стягнення заборгованості на суму 143 000 доларів США, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів апеляційного суду, приймаючи до уваги, що позивач ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, вважає, що враховуючи наявність спору між сторонами, та необхідності вирішення питання щодо правонаступників, що має вирішувати суд першої інстанції, то на даний час відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

У відповідності до частини 7 статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або в випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволення позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність станом на липень 2020 року правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , в якій за даними інвентаризації проведена реконструкція квартири під офіс згідно дозволу на виконання будівельних робіт та загальна площа змінилась з 48, 9 кв. м на 186, 6 кв. м внаслідок проведення реконструкції квартири та добудови підвалу та частини першого поверху , шляхом заборони розпорядження цим об`єктом нерухомого майна.

Доводи скаржника, що її права порушено є необґрунтованими, оскільки відповідач має право користуватися нерухомим майном та лише на час розгляду справи позбавлена можливості щодо відчуження нерухомого майна, але в разі вирішення спору питання щодо арешту квартири також буде вирішено у встановленому законом порядку.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо застосування зустрічного забезпечення позову.

Так, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, що передбачено п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України.

Водночас, тлумачення цієї норми процесуального закону як обов`язок у кожному випадку подання заяви про забезпечення позову одночасно пропонувати конкретне зустрічне забезпечення є помилковим, оскільки не відповідає дійсному змісту цієї норми, не враховує її взаємозв`язку з положеннями ст.ст.154,155 ЦПК України та з підставами, предметом і видом забезпечення кожного конкретного позову.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що норма п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України сформульована як «пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення», а не пропозиції «про зустрічне забезпечення», тобто, допускає як пропозицію про застосування зустрічного забезпечення, якщо за обставинами справи таке вимагається чи є необхідним, так і вказівку на те, що з огляду на обставини справи (передусім - на предмет позову, вид пропонованого забезпечення позову) для застосування зустрічного забезпечення підстав чи потреби немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи скаржником не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду про накладення арешту на майно відповідача, скаржник просить про їх переоцінку , посилаючись на особисте тлумачення скаржником норм процесуального закону.

Інші доводи скаржника не дають підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, оскільки не спростовують висновків суду, а пояснюють обставини щодо стосунків сторін, на які вказує відповідач, але вони не містять належних доказів щодо вирішення питання заяви про забезпечення позову.

Таким чином, апеляційний суд дійшов до висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , шляхом заборони розпорядження цим об`єктом нерухомого майна, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко