ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2020 року

м. Харків

справа №643/5840/15-ц

провадження № 22-ц/818/5491/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку ст.369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року, постановлене під головуванням судді Єрмак Н.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14842,42 грн..

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.10.2011 року у розмірі 14846 грн. 42 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 24 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що його, як відповідача, не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, що позбавило його можливості надати свої заперечення щодо позовних вимог. Також зазначає, що в рішенні суду першої інстанції не було наведено доказів виконання позивачем свого зобов`язання щодо видачі позичальникові 5500 грн. Вказує, що на момент підписання договору йому не була видана сума кредиту, це було відкриття кредитної лінії і відповідач міг користуватися або утриматись від одержання кредитних коштів. Зазначає, що оскільки обов`язок позичальника повернути кредит виникає після виконання банком обов`язку надати кредит, то при відсутності доказів видачі кредиту всі претензії до відповідача абсолютно не обґрунтовані. Крім того відповідач зазначає, що позивачем було пропущений строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що банком при зверненні до суду заявлено до стягнення штраф у розмірі 1183, 16 грн., але розмір штрафу розраховано з урахуванням суми пені, а оскільки пеня до задоволення не підлягає, то з урахуванням штрафу стягненню підлягає заборгованість за кредитом 5495 грн., 7313,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом та штраф 1140,41 грн., а всього 13948, 73 грн..

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 13.10.2011 року відповідач належним чином не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості у розмірі 14846,42 грн. з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 158, п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, однак суд першої інстанції розглянув справу по суті.

Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

В матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення відповідача належним чином про дату, час і місце судового засідання, в якому було ухвалене оскаржуване рішення суду.

Таким чином ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про вручення йому судових повісток про призначення справи до розгляду.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляду справи за його відсутності без обов`язкового належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим, рішення суду підлягає скасуванню на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2011 року між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з цим, відповідно до п 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 було збільшено кредитний ліміт до 5500,00 грн. В подальшому картка була перевипущена та строк дії перевипущеної картки було встановлено до 05.2016 року.

АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій міститься підпис відповідача (а.с.12).

Згідно з наданим банком розрахунком вбачається, що станом на 28 лютого 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 13 жовтня 2011 року становить 14846,42 грн., з яких:

-5495,00 грн. - заборгованість за кредитом;

-7313,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-854,94 грн. - заборгованість за пенею та комісією;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-683.16 грн. - штраф (процентна складова).

Як на підставу позовних вимог, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що зобов`язання за кредитним договором № б/н від 13 жовтня 2011 року ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому наявні підстави для стягнення з нього заборгованості у розмірі 14846,42 грн..

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Матеріали справи свідчать про те, що у анкеті-заяві позичальника від 13 жовтня 2011 року процентна ставка не зазначена (а.с.10-11).

Разом з тим, надана Банком довідка про умови кредитування з користування кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» містить такі істотні умови договору кредиту, як: базову проценту ставку, в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році) в розмірі 2,5%; розмір щомісячних платежів (що включають, в тому числі, плату за використання кредитних коштів у звітному періоді) - 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; пеню за несвоєчасне погашення заборгованості - пеня (1) (базова процентна ставка за договором / 30 - нараховується за кожен день прострочки), пеня (2) - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн в місяць - нараховується один раз в місяць за наявності прострочення за кредитом чи за процентами 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50,00 грн. та більше; штраф у разі порушення строку платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором більше ніж на 30 днів 500,00 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 % (а.с. 6). Вказана довідка була підписана ОСОБА_1 власноруч, що свідчить про доведення позивачем факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів.

З наданих позивачем до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо процентної ставки за користування кредитом та суми штрафів.

Позивачем також наданий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.10.2011 року (а.с.8-9).

Таким чином кредитні правовідносини між банком та відповідачем є дійсними, про бажання їх припинити в порядку встановленому законодавством чи договором не висловлювала жодна із сторін.

В обґрунтування зазначених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому банком зазначено уточнений розрахунок, з якого вбачається, що стягненню підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 5495 грн., 7313,32 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом та штраф у розмірі 1140,41 грн., а всього 13948, 73 грн..

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору 13.10.2011 року. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв.

Проте в апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує факт отримання кредиту, вважає, що встановлення кредитного ліміту на платіжній картці не свідчить про те, що він знімав з платіжної картки кредитні кошти або витрачав їх будь-яким іншим чином.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що після укладення кредитного договору відповідач користувався карткою.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що розмір заборгованості по тілу кредиту в сумі 5495 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом в сумі 7313,32 грн. та штраф у сумі 1140,41 грн. відповідає розрахунку Банку, наведеного у відзиві наданого апеляційному суду та не спростовується наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, саме зазначена суму заборгованості у розмірі 13948,73 грн підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

Посилання апелянта на те, що у задоволенні позову слід відмовити через сплив строків позовної давності, оскільки кредитний договір був укладений 13.10.2011 року, а справа розглядалась у 2015 році, колегією суддів не приймається до уваги з огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Матеріали справи свідчать про те, що кредитор, ПАТ КБ «ПриватБанк», не скористався своїм правом на дострокове повернення заборгованості за кредитним договором. Право кредитора вважається порушеним саме з моменту закінчення терміну дії кредитного договору, а не з моменту його укладання. До суду позовна заява Банком подана у квітні 2015 року. А термін дії кредитного договору встановлено до травня 2016 року. Таким чином строки позовної давності позивачем не пропущено.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року слід скасувати з підстав порушення норм процесуального права та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.10.2011 року у розмірі 13948,73 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 93,95% (з 14846,42 грн. на 13948,73 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено 243,60 грн. судового збору. З урахуванням частково задоволення позовних вимог з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 228,86 грн. (93,95% від 243,60 грн.).

При цьому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, а саме на 6,05%. За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 366,00 грн. Тому з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 22,14 грн. (6,05%% від 366,00 грн.).

Згідно п.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 206,72 грн. (228,86 грн. - 22,14 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 08 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13.10.2011 року у розмірі 13948 (тринадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн. 73 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 206 ( двісті шість) грн. 72 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук