печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Волкова С.Я.

секретар судового засідання Топал А.І.

справа № 757/39537/20-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Держава України в особі Державної казначейської служби України

відповідач: Держава України в особі Управління державної міграційної служби України у Луганській області,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Управління державної міграційної служби України у Луганській області про відшкодування шкоди,

установив:

У вересні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду м. Києва із позовом до відповідачів, про стягнення з Держави Україна шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України 100 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р. у справі № 1240/2666/18 за його позовом до Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення № 4401.5-28956/44.1-18 щодо відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, зобов`язання вчинити пені дії задоволено частково його адміністративний позов.

Ухвалою судді від 21.09.2020 р. у справі відкрито провадження.

Відповідачем Державою Україна в особі Державної казначейської служби України подано відзив на позовну заяву.

Відповідачем Державою Україна в особі Управління державної міграційної служби України у Луганській області подано відзив на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, надані в справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 р. у справі № 1240/2666/18 за позовом ОСОБА_1 до Управління державної міграційної служби України у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення № 4401.5-28956/44.1-18 від 01.08.2018 р. щодо відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання, зобов`язання вчинити пені дії задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_1 , визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби України у Луганській області № 4401.5-28956/44.1-18 від 01.08.2018 р. щодо відмови в оформленні посвідки на тимчасове проживання ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління державної міграційної служби України у Луганській області прийняти рішення про видачу посвідчи на тимчасове проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі клопотання Державного закладу «Луганський державний медичний університет» № 04.05/311 від 06.07.2018 р. та заяви ОСОБА_1 від 10.07.2018 р., у урахуванням правових висновків, викладених в рішенні суду. У задоволенні позовної вимоги про зобов`язання видати посвідку на тимчасове проживання на строк до 01.11.2019 р. відмовлено.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Положеннями частин першої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з даним позовом, позивач посилався на ту обставину, що судовим рішенням встановлено факт протиправності дій Управління державної міграційної служби України у Луганській області.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з тим, доказів того, що діями Управління державної міграційної служби України у Луганській області позивачу завдано моральних страждань, останнім не надано. Отже неможливо встановити причинний зв`язок між протиправними діями органу державної влади та моральними стражданнями позивача.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про залишення позову без задоволення.

Керуючись статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Держави Україна в особі Управління державної міграційної служби України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ).

Відповідач: Держава Україна в особі Управління державної міграційної служби України у Луганській області (93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 12, ).

Суддя Волкова С.Я.