Справа № 645/4932/20
Провадження № 2-о/645/127/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі - Малій О.Л.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . На обґрунтування заяви заявник посилався на те, що йому на підставі свідоцтва про право на житло, виданого 09.12.1996 року згідно з розпорядженням № 16136 на підставі рішення Харківського міського центру приватизації державного житлового фонду, на праві спільної сумісної власності належить 1/ 2 частину квартири АДРЕСА_1 . При видачі свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, а саме прізвище заявника записане як « ОСОБА_2 », тоді як відповідно до паспорту громадянина України прізвищем заявника є - « ОСОБА_3 ». Вказана помилка перешкоджає заявнику володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.09.2020 року відкрито провадження по даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами окремого провадження, залучено в якості заінтересованої особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. При цьому зазначив, що 09.12.1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду було видано свідоцтво про право на житло, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 на підставі спільної сумісної власності належала йому ОСОБА_1 та його бабусі ОСОБА_4 . При видачі вказаного свідоцтва було допущено помилку при написанні його прізвища та воно помилково було зазначено як « ОСОБА_2 », що не відповідає написанню в його паспорті громадянина України. На теперішній час оригінал вказаного свідоцтва ним загублений, про що з його боку здійснено оголошення в засобах масової інформації. Інший співвласник квартири ОСОБА_4 померла та після її смерті належну їй частку успадкували мати заявника ОСОБА_5 та тітка ОСОБА_6 . В подальшому мати заявника померла, її частку успадковує заявник, проте не отримав свідоцтво про право власності на спадкове майно. ОСОБА_6 також розпорядилася належною їй часткою та подарувала ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по 3/16 частки квартири кожній. Заявник бажає розпорядитися належною йому на праві власності Ѕ часткою квартири АДРЕСА_1 , але втратив свідоцтво про право власності, крім того позбавлений можливості отримати його оригінал через невідповідність написання його прізвища як « ОСОБА_2 ».

Заінтересована особа, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, у судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи сповіщалася своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомила.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 315 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах. З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Сутністю провадження у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є те, що у ньому відсутній спір про право, об`єктом судового захисту є охоронюваний законом інтерес, предметом судової діяльності - є встановлення юридичних фактів з метою подальшого здійснення заявником своїх суб`єктивних прав. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Як роз`яснено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зі змінами, внесеними 25.08.1998 року, у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов : факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки : виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Згідно Цивільного-процесуального кодексу України встановлення факту належності правовстановлюючого документу відноситься до категорії про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В статті 315, пункт 6 цього кодексу зазначено, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Тобто, встановлення такого факту це встановлення того, що документ належить цій особі, а не те, що прізвище, ім`я і т.д. неправильно написані в документі.

З матеріалів справи вбачається, шо ОСОБА_1 подав заяву про встановлення факту належності йому правовстановлюючого документу, зокрема свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого 09.12.1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду про належність вказаної квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень самого заявника вказане свідоцтво ним загублено з приводу чого він подав оголошення в засобах масової інформації. Метою його звернення до суду є підтвердження факту належності йому втраченого правовстановлюючого документу, при видачі якого було невірно зазначено його прізвище як « ОСОБА_2 », замість вірного ОСОБА_3 , отримання дублікату вказаного свідоцтва в Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та подальше розпорядження належною йому часткою зазначеної квартири.

Тобто на момент вирішення справи в наявності у заявника лише ксерокопія вищезазначеного свідоцтва, зміст якого взагалі складно читаємий, тобто правовстановлюючий документ, про належність якого ОСОБА_1 заявлено вимоги в нього відсутній.

Як встановлено з матеріалів справи Управлінні комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 31.07.2020 року та 21.08.2020 року на адресу заявника спрямовано письмові відповіді, в яких зазначено про відмову у видачі йому дублікату свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 , виданого 09.12.1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду про належність вказаної квартири на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . При цьому в якості мотивів заявнику роз`яснено, що встановлено розбіжності у його прізвище та прізвище особи, зазначеної в якості співвласника, належності на теперішній час вказаної квартири на праві спільної часткової власності іншим особам, зокрема після смерті ОСОБА_4 .

Таким чином встановлено, що у заявника відсутній і дублікат правовстановлюючого документу, про належність якого ОСОБА_1 заявлено вимоги, встановлення належності особі ксерокопії документу, який втрачено та ймовірно існував у минулому чинним законодавством не передбачено.

Таким чином встановлення в судовому порядку факту належності заявнику правовстановлюючого документу, що існував йому у минулому, не замінить втрачений документ та не надасть заявнику права на здійснення правочинів із квартирою, тобто виникнення у заявника майнових прав без повторного звернення до суду на підставі цього рішення не можливо.

При цьому заявник підставно посилається на те, що факт належності йому права власності на частку квартири АДРЕСА_1 підтверджується наявним у нього розпорядженням від 21.12.1995 року на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; даними його паспорту про реєстрацію заявника на момент видачі свідоцтва за адресою: АДРЕСА_2 ; рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.05.2005 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 ; документами щодо його родинних відносин із співвласниками вказаної квартири; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі наявних в нього доказів та за умови втрати правовстановлюючого документу ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про визнання його права на відповідну частку у квартирі АДРЕСА_1 відповідно до положень ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що заявник порушує справу в порядку окремого провадження із метою підтвердити своє право власності на нерухоме майно, отже, вимога ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу вказує на наявність спору про право, а тому його заява підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.260, ч.1 п.6) ст.315, ч.4 ст.315 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику право на звернення з позовом на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини ухвали суду або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 26.10.2020 року.

Суддя