ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3339/20 Номер провадження 22-ц/814/2776/20Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Дряниці Ю.В.,

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із даним позовом. Вказувало, що 02 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановлено кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач належним чином умови договору не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 52 216, 57 грн., яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення оскаржив позивач, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що між сторонами виникли договірні правовідносини, зміст яких врегульовано та узгоджено у Правилах та Умовах, які є невід`ємною частиною кредитного договору.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 02 лютого 2011 року між сторонами по справі укладено кредитний договір б/н шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

За умовами зазначеного договору позивач надав відповідачу кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідачу видано картку № НОМЕР_1 , строк дії якої до лютого 2015 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк».В подальшому карта відповідачу неодноразово перевипускалась, термін дії останньої до липня 2022 року.

Після укладення договору банком кредитний ліміт позивачу визначений у розмірі 14 300 грн., 10 лютого 2014 року збільшений до 15 800 грн. Після цього 30 вересня 2019 року визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Згідно розрахунку наданого АТ КБ «Приватбанк» у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язання за кредитним договором, станом на 27 травня 2020 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 52 216, 57 грн., що складається із наступного: заборгованість за кредитом 20 грн., заборгованість за простроченим тілом кредита 36 282, 97 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 0,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 0,00 грн.; заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України 2 669, 60 грн.; пеня за прострочене зобов`язання 13 264 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. 100,00 грн.; комісія 0 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту узгодження між сторонами зобов`язання по сплаті процентів, комісії та штрафних санкцій за порушення строку повернення одержаних коштів, та відсотків за користування кредитним коштами.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Разом з тим, Умови і Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Таким чином, беручи до уваги, що підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо порядку та строку повернення кредитних коштів, розміру та порядку оплати процентів за користування кредитним коштами, відповідальності позичальника за несвоєчасне виконання зобов`язань, то вказана обставина є підставою для відмови у стягненні нарахованої Банком простроченої заборгованості, яка за своєю правовою природою є пенею, та штрафами.

За таких обставин, колегія суддів в повній мірі погоджується із висновком місцевого суду щодо безпідставності нарахування банком заборгованості в частині пені та відсотків, та інших штрафних санкцій за користування кредитними коштами.

Так само відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст. 625 ЦК України, у розмірі 2 669, 60 грн.

Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц).

Проте, в ході судового розгляду видалось неможливим встановлення саме тих Умов та Правил банківських послуг, з якими безпосередньо був ознайомлений відповідач, що унеможливлює встановлення фактичних домовленостей сторін про сплату відсотків нарахованих на прострочений кредит.

На думку колегії суддів, неспроможність позивача довести обґрунтованість нарахованих ним відсотків та штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, згідно долученого банком розрахунку заборгованості, не зумовлює виникнення нього права на нарахування заборгованості за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України.

Разом з тим, встановлено, що позичальником було фактично отримані та використані кошти за тілом кредиту , які у добровільному порядку кредитору не повернуті, то кредитор має право вимагати виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Судом першої інстанції було здійснено і наведено у мотивувальній частині судового рішення розрахунок заборгованості, який підтверджує факт того, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а також інших складових заборгованостей, які не було передбачені умови зобов`язання, та були безпідставно зараховані банком в рахунок їх погашення, протягом строку користування кредитними коштами фактично внесені грошові кошти, що перевищують розмір одержаного та використаного ним кредиту.

Враховуючи наведене, слід вважати, що на час розгляду справи заборгованість відповідача за тілом кредитом відсутня.

Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстав для його скасування колегією суддів не встановлено

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з часу її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Т.О. Кривчун

О. В. Чумак

Виготовлено з автоматизованої

системи документообігу суду

24.12.2020

Помічник судді Д. О. Ткаченко