ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3224/20 Головуючий суддя І інстанції Алтухова О. Ю.
Провадження № 22-ц/818/5814/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: забезпечення позову
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ц справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна та просила визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , що складається з однієї жилого кімнати, житловою площею 17,2 кв.м, загальною площею 19,2 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; визнати за нею право власності на Ѕ частину комплексу будівель, що знаходяться у АДРЕСА_2 , що складаються з ангару-складу літ. «Б-1», пл..362,30 кв.м, ангару-складу літ. «В-1» пл..362,30 кв.м, та ангару-складу літ. «А-1», л.334,70 кв.м, реєстраційний номер майна 11658127; визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобілю AUDI Q7, 2016 року виготовлення, та на Ѕ частину автомобілю NISSAN LEAF,2015 року виготовлення.

У жовтні 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову та просила заборонити відчуження у будь-якій спосіб, а також передачу в оренду, до статутних капіталів юридичних осіб та в іпотеку нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , яке є предметом позову.

Заява обґрунтована тим, що відповідач намагатиметься здійснити відчуження належного йому майна, оскільки спірні автомобілі згідно відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 16.092020 року №31/20-1463 були відповідачем 08.07.2020 перереєстровані на іншого власника.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що нею надано докази того, що відповідач спрямовує дії на відчуження майна, що в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Вишневецька Т.А. просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

В обґрунтування відзиву посилається на те, що з моменту відкриття провадження у справі будь-яке майно не відчужувалось. На час перереєстрації спірного автомобіля відповідачу не було відомо про те, що позивач звернулась з позову до суду, оскільки тільки 09 жовтня 2020 року відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що у проваджені Фрунзенського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ сумісно набутого майна.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що за час шлюбних відносин з відповідачем ними було придбано майно, квартира та комплекс будівель та два автомобілі, яке на час подання позову перебуває у розпорядженні та володінні відповідача. Сторонам не вдалося встановити домовленість щодо поділу спільного сумісного майна, позивач має законні підстави на поділ майна, яке було набуте подружжям за час шлюбу.

Позивач 08 жовтня 2020 року подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд забезпечити її позов шляхом накладення заборони відчуження у будь-який спосіб, а також передачу в оренду, до статутних капіталів юридичних осіб та в іпотеку нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 яке є предметом позову.

Доводи заяви обґрунтовано тим, що з відповіді регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 16.09.2020 року №31/20-1463 спірний автомобіль було перереєстровано на іншого власника. Спірне майно перебуває у користуванні та володінні відповідача, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому у позивача є побоювання, що відповідач намагатиметься здійснити відчуження належного йому майна.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що дії відповідача спрямовані на відчуження у будь-який спосіб, а також передачу в оренду, до статутних капіталів юридичних осіб та в іпотеку нерухомого майна, та не доведено, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до проявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених або оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам було роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

ОСОБА_3 в заяві зазначала, що вжиття заходів забезпечення позову, не порушить прав та охоронюваних інтересів відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження.

Так, з матеріалів справи вбачається, що автомобілі NISSAN LEAF,2015 року виготовлення та AUDI Q7, 2016 року виготовлення 08.07.2020 року перереєстровано на іншого власника,тобто більше не зареєстроване за відповідачем, отже перебуває у власності інших осіб, тому забезпечення позову за рахунок цього майна є безпідставним.

Забезпечення позову за рахунок іншого, нерухомого майна, є непропорційним втручанням у господарську діяльність, що також не відповідає приинципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Окрім цього, ОСОБА_3 не довела намірів відповідача відчужити спірне майно або чинити перешкоди у виконанні рішення суду.

Посилання в заяві про можливість відчуження спірного майна на користь третіх осіб без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для її задоволення.

З огляду на те, що при ухваленні рішення районним судом було додержано норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року скасувати залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.