Справа № 161/9034/20
Провадження № 2/161/2539/20
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

представника третьої особи - ОСОБА_25

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Луцької міської ради, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

05.06.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що 07.10.2006 року між нею та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, за час якого у них народилося двоє спільних дітей - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 29.01.2014 року у справі № 164/38/14-ц їх шлюб з відповідачем було розірвано. Неповнолітні діти залишилися у неї на вихованні. З того часу і на даний момент вона з доньками фактично проживаємо за адресою: АДРЕСА_1 . Про місце їхнього проживання та місце навчання дітей ОСОБА_3 відомо. 25.02.2014 року Маневицькою районною державною адміністрацією Волинської області відповідачу встановлено порядок побачень з малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щотижня з 13.00 год. п`ятниці по 18.00 год. неділі. Однак, дане розпорядження ОСОБА_3 не виконує упродовж тривалого часу. Жодної участі як батька у вихованні чи спілкуванні з дітьми він не бере уже майже 5 років. Окрім того, відповідач протягом вказаного періоду не брав участі в матеріальному забезпеченні дітей, а тому вона була змушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів. Проте, добровільно наказ суду ОСОБА_3 не виконував, у зв`язку з чим його було пред`явлено до примусового виконання до органів ДВС. Оплату аліментів ОСОБА_3 здійснював з систематичним порушенням строків такої. Разом з тим, відповідач абсолютно самоусунувся від виховання дітей та жодним чином не цікавився їх життя понад 5 років, а тому жодного психологічного зв`язку з батьком чи прихильності до батька у них немає. Діти не знають свого біологічного батька. Забезпеченням доньок усім необхідним (харчування, медичний догляд в разі потреби, виховання і доступ до освіти, розваги тощо) вона здійснює без участі ОСОБА_3 . Відповідач жодній мірі не виявляє інтересу до дітей та у будь-який спосіб не приймає участі в їхньому навчальному процесі. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року у справі № 161/8507/18, яке судом апеляційної інстанції залишено без змін, було збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей та у задоволенні її позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав судом відмовлено. Однак, з моменту розгляду вказаної справи поведінка відповідача не змінилась, останній і надалі не приймає жодної участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, не виконує розпорядження Маневицької РДА щодо графіку спілкування та не повідомляє про неможливість приїхати до дітей з поважних причин, поводить себе агресивно, у листуванні зневажає її та дітей, не проявляє жодних ознак турботи про дітей, не телефонує дітям. На її думку, відповідач використовує свої батьківські права на шкоду дітям та намагається отримати неправомірну фінансову вигоду від їх здійснення, вимагаючи від мене значні суми коштів. Зазначене стало підставою для повторного звернення до суду з вимогою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо їх спільних малолітніх дітей. Крім того, наразі відповідач сплачує аліменти на дітей згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року у справі №161/8507/18 у мінімальному розмірі 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Проте, цієї суми коштів недостатньо для забезпечення дітям усіх найкращих умов життя. Щомісячно вона здійснює витрати на дітей у розмірі, що становить 5000-6000 грн. на кожну. Разом з тим, відповідач нещодавно повідомив її, що придбав у власність автомобіль вартістю 14000 євро. Останній, на тривалі проміжки часу виїжджає за кордон на заробітки, де отримує доволі високий дохід. При цьому, у ОСОБА_3 немає інших осіб на утриманні. Відповідачу, також, належить на праві власності квартира у с. Прилісне Маневицького р-ну Волинської обл., що свідчить про відсутність потреби у значних витратах на власні потреби. Враховуючи наведене, просить суд: позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх доньок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року у справі № 161/8507/18, та стягувати з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня звернення з цим позовом до суду та до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача на свою корить судові витрати по справі.

10.08.2020 року від відповідача ОСОБА_3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заявлені позовні вимоги він не визнає у повному обсязі виходячи з наступного. Так, після розірвання шлюбу з позивачкою у нього з`явилися психологічні труднощі, які потягнули собою матеріальні проблеми. Внаслідок постановлення судового рішення про стягнення з нього аліментів та з метою вчасної їх та виконання своїх обов`язків щодо утримання дітей, він був змушений їхати в Республіку Польща в пошуках роботи та працевлаштування. Оскільки йому було відомо, що позивачка разом із дітьми поселилася у квартирі її сестри ОСОБА_9 (без її відома) за адресою: АДРЕСА_1 , яка облаштована усім необхідним, за побут та проживання дітей він був спокійний. Разом з тим, в судовому порядку вимога про їхнє виселення із квартири, яка на праві власності належить його сестрі не заявлялася по причині доброзичливого ставлення останньої до дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які знаходяться у складному соціальному становищі під впливом ситуації, що створила їхня мати. При цьому, він неодноразово намагався знайти зв`язок із своїми доньками, однак усі контакти між ним та дітьми були розірванні ОСОБА_1 . По причині його віддаленості, він не зміг постійно контактувати із вчителями та дирекцією школи, в якій навчаються діти, що в майбутньому буде виправлено ним. Також, безпідставними є твердження щодо тієї обставини, що він самоусунувся від виховання і життя їх спільних з позивачкою дітей, оскільки ОСОБА_1 чинить перешкоди у вільному спілкуванні з дітьми, налаштовує дітей проти свого рідного батька. В свою чергу, у 2018 році позивачка зверталася до суду із вимогою про позбавлення його батьківських прав (справа № 161/8507/18). У даній справі Верховний Суд поставив крапку та дійшов висновку для залишення касаційної скарги ОСОБА_12 беї задоволення, а судових рішень в оскаржуваній частині - без змін. Не зволікаючи часу остання через три місяці (05.06.2020 року) подала до суду новий позов із вимогою позбавити його батьківських прав. Проте він, як батько, дітей готовий налагодити та відновити відносини із своїми доньками та жити разом із ними на території України. Крім того, у дітей в с. Прилісне Маневицького району є велика родина, яка завжди чекає на приїзд ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Однак, ОСОБА_1 в усній формі запевнила його, що їх спільні доньки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 не будуть спілкуватися ні зі ним, ні з бабусею, змінивши засоби зв`язку із дітьми. В даний час йому не відомо, якими номерами телефону користуються їхні діти. Зазначив, що дозвіл на виїзд дітей за кордон він не надає по причині не доведеності позивачем, що такий дозвіл відповідатиме найкращим інтересам дітей. В разі винесення судом рішення щодо позбавлення мене батьківських прав позивач зможе безперешкодно виїхати із дітьми за межі країни, де діє законодавство іншої держави, що створить ситуацію правової невизначеності та не прогнозованості. Особливої уваги суду потребує факт порушення ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань щодо дотримання встановленого обмеження строку перебування дітей за межами України. Наданим правом позивачка зловживає, ставиться безвідповідально до покладених на неї зобов`язань. За місцем проживання він характеризуюся позитивно, забезпечений житловою площею, до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався, шкідливих звичок не має. В даний час перебуває в Республіці Польща та планує повернутися на Україну з метою працевлаштування, постійного проживання, а також налагодження відносин із дітьми. Щодо позовних вимог про збільшення розміру аліментів зазначає, що СК України не передбачає можливості спільного розгляду позовних вимог про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Крім того, указані вимоги не є нерозривно пов`язаними між собою, від вирішення однієї з них не залежить вирішення іншої, вони не є однорідними. Враховуючи наведене, просить суд в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні викладеним у її позові, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, у своїх письмових поясненнях від 12.08.2020 року остання зазначила, що у своєму відзиві відповідач сам констатує втрату будь-якого психологічного зв`язку з доньками та, одночасно, намагається знайти виправдання цьому. Наголошує, що останнім жодним чином не спростовано того, що життям доньок він не цікавиться уже понад 5 років. Своєю агресією та бездіяльністю щодо доньок відповідач сам сформував їхнє відношення до себе і винний в цьому лиш він. При цьому, відповідач безпідставно вказує на перешкоди у спілкуванні з доньками. Усі дії ОСОБА_3 спрямовані нашкодити позивачці з доньками, відкласти виїзд за кордон на відпочинок, створити чергову стресову ситуацію. І це все лиш тому, що він вважає допустимим маніпулювати життям доньок на фоні його батьківських прав. В обґрунтування своїх заперечень відповідач позивач не наводить будь-яких доводів про дітей, про те, чому в інтересах дітей не позбавляти батьківських прав його - особу, яка не цікавиться ними та зовсім чужа для доньок на сьогодні. Критично просить оцінювати інформацію відповідача про велику родину, оскільки він і сам їх бачить не часто, а його доньки останніх практично не знають (а.с. 196-197). Додатково пояснила, що з 2019 року відповідач не вчиняв жодних дій задля забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Остання зустріч ОСОБА_3 та малолітніх дітей відбулася 09.12.2019 року з приводу надання останнім дозволу на виїзд його доньок за кордон. В свою чергу, діти втратили емоційний зв`язок з батьком та його прихильність. Наразі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 перебувають у теплих стосунках із її теперішнім чоловіком. Зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у збільшеному розмірі, про що свідчить факт придбання ним дороговартісного автомобіля. На даний час, виходячи із віку дітей, їх потреби збільшилися.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала із викладених у позові та зазначених у судовому засіданні її довірителькою підстав, просила його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову з підстав, які були викладені ним у його відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив суду, що позивач створює йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей. Зазначена обставина й стала приводом на його звернення до служби у справах дітей щодо встановлення йому порядку участі у спілкуванні та вихованні його доньок. Вказує, що ОСОБА_1 негативно налаштовує дітей проти нього, що проявляється, зокрема, у ігноруванні його дзвінків дітям. Крім того, в 2018 року він приходив у шкільний заклад, в якому навчаються його діти, де він спілкувався з вчителями доньок. Останні повідомили, що ОСОБА_1 забороняє допускати його до дітей. У 2019 році він випадково зустрівся із доньками в Республіці Польща та виявляв намір продовжувати побачення з останніми, однак у нього були відсутні відомості щодо їх місця проживання. В період з березня по вересень 2020 року він спілкувався з доньками за допомогою засобів телефонного зв`язку. В свою чергу, позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є способом вирішення питання позивачки щодо виїзду дітей на постійне проживання за кордон. При цьому, він робить усе необхідне задля налагодження стосунків з дітьми, однак позивачка жодним чином не підтримує його у цьому. Зазначив, що розмір його заробітку складає близько 8000-9000 грн. на місяць. Щодо задоволення позову в частині позбавлення його батьківських прав заперечував та погодився сплачувати аліменти на утримання двох малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно на обох дітей.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо позбавлення її довірителя батьківських прав, оскільки, на її переконання, в діях останнього відсутня вина щодо поступового віддалення дітей він ОСОБА_3 . Ствердила, що обставини, які є предметом даного спору, виникли через перешкоди, які чинить позивачка у спілкуванні та вихованні відповідачем їхніх доньок.

В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Луцької міської ради суду пояснив, що спір, з приводу позбавлення відповідача батьківських прав носить тривалий характер, оскільки позивачка не сприяє налагодженню контакту між малолітніми дітьми та батьком, проте й ініціатива щодо зустрічей ОСОБА_3 з ОСОБА_7 та ОСОБА_13 виходить від матері відповідача. З моменту постановлення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року у справі № 161/8507/18 поведінка ОСОБА_3 не змінилася, останній не намагався вжити конкретних заходів для налагодження спілкування та виховання доньок. Встановити контакт із дітьми відповідач намагається лише тоді, коли в суді перебувають на розгляді спори. Разом з тим, під час зустрічі сторін у в приміщенні служби у за участі служби у справа дітей, на якій була присутня старша дитина - ОСОБА_13 , в останньої через негативні емоції відбувся психологічний зрив. В свою чергу, надаючи висновок щодо можливості розв`язання даного спору, службою у справа дітей бралися відомості та інформація, які існували станом на листопад 2018 року.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, заслухавши думку малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи у своєму взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 07.10.2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, внаслідок чого прізвище дружини було змінено на « ОСОБА_15 ». Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (Том 1, а.с. 9).

За час шлюбу у ОСОБА_3 та ОСОБА_12 народилося двоє дітей - доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дана обставина підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 (Том 1, а.с. 10-11).

23.01.2014 року Маневицьким районним судом Волинської області було видано судовий наказ, яким з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 вирішено стягувати аліменти на утримання дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 12.01.2014 року та до досягнення ними повноліття (Том 1, а.с. 13).

Рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 29.01.2014 року, яке набрало законної сили 10.02.2014 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 було розірвано (Том 1, а.с. 12).

25 лютого 2014 року розпорядженням Маневицької районної державної адміністрації Волинської області № 62 «Про встановлення порядку побачень батька з дітьми» за заявою ОСОБА_3 , останньому встановлено порядок побачень з малолітніми дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щотижня з 13.00 год. п`ятниці по 18.00 год. неділі (Том 1, а.с. 14).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року в цивільній справі № 161/8507/18 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, заявлені позовні вимоги були задоволені частково: збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_12 на утримання неповнолітніх дітей - доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30 % на 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину щомісячно; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 про позбавлення батьківських прав було відмовлено (Том 1, а.с. 18-21).

Постановою Волинського апеляційного суду від 29.01.2019 року та постановою Верховного суду від 27.02.2020 року, вищевказане судове рішення суду першої інстанції було залишено без змін (Том 1 а.с. 22-24, 171-175).

В ході розгляду цивільної справи № 161/8507/18 судами було встановлено, що на момент звернення ОСОБА_12 до ОСОБА_3 з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, були відсутні належні та допустимі докази на підтвердження свідомого нехтування батьком своїми обов`язками відносно дочок, а також відсутність навмисних дій з невиконання своїх обов`язків останнім.

Наведене свідчить про ту обставину, що з моменту припинення спільного проживання та до моменту звернення ОСОБА_12 з позовом до ОСОБА_3 з вимогою про позбавлення батьківських прав (01.06.2018 року), правові підстави для задоволення даної вимоги в рамках розгляду цивільної справи № 161/8507/18 були відсутні.

Судом також встановлено, що на момент розгляду даної справи позивач ОСОБА_12 , у зв`язку із укладенням нового шлюбу із громадянином Республіки Польща ОСОБА_16 , змінила своє прізвище на « ОСОБА_17 ». Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюбу серії НОМЕР_4 (а.с. 25).

Отже, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є батьками малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з часу розірвання між сторонами шлюбу залишилися на постійному проживанні зі своєю матір`ю.

Вищевказана обставина сторонами не оспорюється.

Судом встановлено, що станом на день розгляду даної справи малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 12 та 9 років відповідно.

У своїй позовній заяві в частині вимог про позбавлення батьківських прав позивач зазначає, що з моменту її звернення до суду з позовом, який став підставою розгляду в справі № 161/8507/18, поведінка відповідача не змінилась, останній і надалі не приймає жодної участі у вихованні та спілкуванні з дітьми; останній абсолютно самоусунувся від виховання дітей та жодним чином не цікавився їх життя понад 5 років, а тому жодного психологічного зв`язку з батьком чи прихильності до батька у них немає, що стало підставою для повторного звернення до суду з вимогою про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо їх спільних малолітніх дітей.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Як вбачається із інформації про участь батьків у вихованні та утриманні учениці 6-Б класу Луцької ЗОШ І-ІІ ступенів № 11-колегіуму ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № 01.-28/189 від 04.06.2020 року, наданої класоводом останньої, батько ОСОБА_5 контакту із школою, де вчиться його дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, за весь час навчання жодного разу не відвідав школу. Всі питання стосовно навчання, виховання та матеріального забезпеченні доньки вирішувала мама ОСОБА_1 (Том 1, а.с. 62).

Згідно інформації про участь батьків у вихованні та утриманні учениці 3-Г класу КЗ «Луцької ЗОШ І-ІІ ступенів № 11-колегіуму Луцької міської ради» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наданої класоводом останній, батько ОСОБА_5 контакту із школою, де вчиться його дитина, не підтримує, із вчителями не спілкується, за весь час навчання жодного разу не відвідав школу. Всі питання стосовно навчання, виховання та матеріального забезпеченні доньки вирішувала мама ОСОБА_1 (Том 1, а.с. 63).

Із протоколу індивідуальної психологічної консультації ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що в ході психологічних досліджень відносин малолітньої ОСОБА_11 із її батьками, практичним психологом ОСОБА_18 було встановлено, що стосунки дитини з матір`ю теплі та довірливі, побудовані на оптимальному емоційному контакті. Дитина задоволена турботою матері про належну організацію побуту сім`ї, допомогою в навчанні та організації дозвілля. Стосунки дочки з батьком складні. В проективній методиці «Моя сім`я» ОСОБА_11 не включає батька - ОСОБА_3 до складу сім`ї. Своєю сім`єю вважає - маму, сестру - ОСОБА_10 , чоловіка мами - ОСОБА_19 та зведених брата і сестру. В ході консультації виявлено те, що емоційні стосунки між батьком та дитиною відсутні. Зі слів дитини - протягом трьох років батько телефонував, не проводив з дітьми дозвілля, навіть не вітав з Днем народження. За спостереженням - ОСОБА_11 , після двох місяців проживання Польщі, виявляє високу довіру та прихильність до чоловіка матері - ОСОБА_19 та його дітей, сумує за новою родиною і постій виявляє бажання проживати з ними. Тест на виявлення внутрішньосімейних відносин в новій родині показав на високі рівень емоційних зв`язків та відчуття психологічного благополуччя (Том 1, а.с. 46).

Як вбачається із протоколу індивідуальної психологічної консультації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході психологічних досліджень відносин малолітньої ОСОБА_10 із її батьками, практичним психологом ОСОБА_18 було встановлено тісний психоемоційний зв`язок з матір`ю. ОСОБА_1 належно організований побут сім`ї та налагоджена систематична турбота про розвиток та дозвілля дітей. На основі проведеного тестування матері за методикою «Діагностики батьківського ставлення» виявлено високий рівень взаєморозуміння з дитиною. В ході консультації виявлено з батьком - ОСОБА_3 у дочки відсутній емоційний зв`язок. Спостерігаючи за спогадами дитини виявлено негативний вплив батька на виховання, а саме: дитина пригадує важкі конфліктні ситуації - коли батько, в її присутності, погрожував матері ножем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, також пригадує - як батько, під час чергової сварки, вигнав їх разом з матір`ю та сестрою посеред ночі з будинку. На даний час батько не належним чином виконує свої батьківські обов`язки: протягом трьох років не спілкується з дітьми, не приділяє уваги розвитку дітей не займається їх дозвіллям. Аналіз проективної методики Моя сім`я» виявив втрату емоційних зв`язків дитини з батьком ОСОБА_3 . В процесі виконання тестового завдання, дитина не згадує батька як члена сім`ї. Натомість своєю родиною вважає: матір, сестру ОСОБА_11 , нинішнього чоловіка матері - ОСОБА_19 та його дітей. Позитивні спогади про перебування дитини в сім`ї ОСОБА_19 свідчать про добрі стосунки в новій родині та стабільну позитивну атмосферу. Софія вільно і усвідомлено висловлює свою думку щодо бажання жити в Польщі, в новій родині. Тест на виявлення особливостей стосунків у новій родині показав високий рівень довіри дитини та наявність емоційного тепла (Том 1, а.с. 47-48) .

У рішенні від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Так, допитана в судовому засіданні малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила суду, що у неї із мамою та її малолітньою сестрою ОСОБА_7 існують дуже теплі сімейні відносини. В свою чергу, свого батька вона востаннє бачила близько року тому під час зустрічі, яка відбулася з приводу надання останнім дозволу на її виїзд за кордон. Вказана зустріч для неї була неприємною, оскільки їй було важко бачити ОСОБА_3 , з яким до цього вона не бачилася близько 5 років. На даний час вона відвикла від свого батька. Зазначила, що з того часу відповідач лише двічі телефонував їй та писав, проте вона не хотіла спілкуватися з ним через негативні емоції, які у неї виникають під час такого спілкування, оскільки батько її життям не цікавиться. Наразі вона вважає своєю сім`єю матір, її теперішнього чоловіка - ОСОБА_20 , сестру ОСОБА_11 , а також дітей ОСОБА_19 та ОСОБА_21 . Однак, проживати усі разом вони позбавлені можливості через її батька ( ОСОБА_3 ). При цьому, у неї зародилися дуже теплі та щирі стосунки з ОСОБА_16 , як донькою та батьком. Останній завжди її підтримує, вислуховує та допомагає у всьому. Ствердила, що свого батька вона практично не пам`ятає та сприймає його як перешкоду на своєму життєвому шляху. Кожного разу, коли ОСОБА_3 з`являється у їхньому житті, у них з сім`єю виникають труднощі та виключно негативні емоції. Також вказала, що відповідач ніколи не вітає ні її, ні її меншу сестру зі святами в будь-який спосіб, попри ту обставину, що мама ніколи не забороняла їхньому спілкуванню. На її переконання, ОСОБА_3 не виявляє жодного бажання приймати участь у їх вихованні та підготовкою до самостійного життя.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 стверджував, що позивач перешкоджала йому зустрічатися з дітьми, забороняла їм з ним спілкуватися, однак такі його твердження не підтвердженні належними та допустимими доказами, а також спростовуються поясненнями малолітньої ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наданими нею в судовому засіданні.

Також з пояснень самого відповідача вбачається, що він протягом останніх років переважну кількість часу в зв`язку з працевлаштованістю проводить за кордоном, через що не бачиться зі своїми дітьми.

Зазначене свідчить про відсутність об`єктивних перешкод у відповідача для зустрічей та спілкування з доньками.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Що стосується висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 12.10.2020 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав (Том 2, а.с. 13-15), то суд його до уваги не приймає, оскільки зі слів представника третьої особи такий висновок органом опіки та піклування зроблений на підставі встановлених обставин, які існували станом на листопад 2018 року.

Статтею 157 СК України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно.

Суд звертає увагу на ту обставину, що у своєму відзиві відповідач особисто зазначає про втрату будь-якого психологічного зв`язку з доньками, посилаючись на суб`єктивні чинники та, свого роду, виправдання цьому.

Однак, відповідач, проживаючи окремо від доньок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , впродовж тривалого часу не виконує належним чином свої батьківські обов`язки без поважних та обґрунтованих на це причин.

Так, однією з основних причин неможливості спілкування з донька ми відповідач зазначає тривале перебування на заробітках в Республіці Польща. Проте, на переконання суду, ця обставина не є перешкодою для спілкування з дітьми. Так, сам відповідач в судовому засіданні пояснив, що його доньки також тривалий час перебували в Республіці Польща в той самий проміжок часу, що і він, йому було відомо де вони проживають (чоловік позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_23 , був чоловіком його рідної сестри), а тому він не був позбавлений можливості з ними бачитися при наявності такого бажання.

На переконання суду, за наявності у відповідача бажання та належного ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, він об`єктивно міг періодично зустрічатися та спілкуватися з доньками, цікавитися їхнім життям та навчанням.

Саме тривала відсутність спілкування ОСОБА_3 з малолітніми доньками призвела до того, що у останніх відсутні почуття та прихильність до рідного батька.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Разом з тим це насамперед є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Судом встановлено, що тривале, байдуже ставлення відповідача до фізичного та духовного виховання своїх малолітніх дітей, відсутність будь-якого спілкування з ними, призвело до того, що донька ОСОБА_10 бажає позбавити батька прав щодо себе.

Надання матеріальної допомоги на утримання дітей є лише однією із складової виконання батьківського обов`язку, і ніяким чином не може замінити участь батька у вихованні дитини, живому спілкуванні з нею, духовному та фізичному її розвитку, підготовці дитини до самостійного життя.

Як вбачається з матеріалів справи питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав було ініційовано ще в червні 2018 року, однак з того часу відповідач не вчинив жодних дій щоб налагодити відносини з донькою ОСОБА_10 , яка фактично є уже дорослою людиною.

Щодо доньки ОСОБА_11 відповідач взагалі не виявляє інтересу. Так, в судовому засіданні відповідач особисто пояснив, що йому не відомо коло інтересів ОСОБА_11 , будь-які подробиці її життя.

На переконання суду, між малолітніми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх батьком - відповідачем ОСОБА_3 втрачено психологічний та духовний контакт, який, на думку суду, було втрачено з вини відповідача через пасивне відношення останнього до своїх батьківських прав та виконання батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Оцінюючи надані сторонами докази, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідачка не піклувався про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, не спілкувався з дітьми в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не виявляв інтересу до їх внутрішнього світу та не сприяв засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі.

Також, суд вважає за необхідне наголосити на наступному.

У своєму рішенні по справі № 70879/11 «Ілля Ляпін проти Росії» ЄСПЛ дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідає забезпеченню як найкращих інтересів дитини у разі втрати сімейних зв`язків між батьком та дитиною, з урахуванням умови, коли дитина вважає третю особу, нового чоловіка матері, своїм батьком.

Встановлені в ході розгляду даної справи обставини дають підстави для переконання, що малолітня ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 вважає ОСОБА_19 - нинішнього чоловіка ОСОБА_1 своїм батьком, що свідчить про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо обох доньок виключно в їхніх інтересах, щоб убезпечити дітей від подальших маніпуляцій зі сторони їхнього біологічного батька.

З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти присуджуються у частці від доходу її матері, батька і ( або ) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що за позовом одержувача аліментів суд може збільшити їх розмір лише за наявності поважних причин, а саме: зміни його матеріального чи сімейного стану; погіршення його здоров`я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даний перелік обставин, які можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Обов`язок доказування наявності наведених обставин покладається на позивача.

Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, на обліку у лікарів не перебуває, інших утриманців не має, розмір його середньомісячного заробітку складає 8000-9000 грн. Про дані обставини відповідач повідомив особисто в судовому засіданні.

Як встановлено судом, 27.11.2019 року відповідач ОСОБА_3 набув у власність транспортний засіб RENAULT Trafic, 2011 р.в., вартість якого згідно висновку про вартість об`єкта оцінки ФОП ОСОБА_24 складає 288576 грн. (Том 1, а.с. 121а-122).

В ході розгляду справи по суті, судом не встановлено інших обставин, зміни сімейного стану відповідача, або ж погіршення його здоров`я, з моменту ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018 року у справі № 161/8507/18.

В свою чергу, суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивача погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам малолітньої доньки. Дитина має потребу в соціальному розвитку та навчанні, на що необхідні матеріальні витрати, якими позивач не може забезпечити доньку в повній мірі.

Згідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 2 ст. 182 СК України, передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що сума аліментів, яка стягується на утримання малолітніх доньок - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2018, є недостатньою для належного забезпечення їх потреб, а тому заявлені вимоги позивачки ОСОБА_1 в частині збільшення розміру аліментів підлягають до часткового задоволення та вважає за необхідне їх розмір збільшити до 2000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів є достатнім та справедливим.

В свою чергу, відповідачем не доведено тієї обставини, що аліменти він має можливість сплачувати лише у визначеному ним розмірі, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

При цьому, суд приймає до уваги доведення стягувачем аліментів витрат платника аліментів на придбання рухомого майна, сума якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи з урахуванням обставини, що платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Таким чином, аліменти у зміненому розмірі на користь позивача підлягають стягненню з моменту набранням даним рішенням законної сили.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Із на веденого слідує, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 840,80 грн. сплаченого судового збору за позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з вимогою про збільшення розміру аліментів звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі ст.ст. 164, 166, 180, 181, 184, 192 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13 27, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Луцької міської ради, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітніх дітей - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розмір аліментів змінити - стягувати з ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Прилісне Маневицького району Волинської області на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину щомісяця, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття з моменту набранням рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення у повному обсязі складено 28 грудня 2020 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.