14 грудня 2020 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Луньової Д.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Рибки Я.Ю.,
за відсутності учасників справи,
До Лисичанського суду Луганської області з вказаним позовом звернулась представник позивача, в обґрунтування якого зазначила, що позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому 08 листопада 2008 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружжя спільно не проживають. Відповідач знаходиться на території Російської Федерації. Діти мешкають разом з матір`ю за місцем своєї реєстрації у м. Алчевську Луганської області.
Позивачка має намір виїжджати разом з синами з м. Алчевська Луганської області на територію, що підконтрольна українській владі, до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення дітей, розширення їх світогляду, а також до Польщі з метою відвідування бабусі, однак відповідач згоди на виїзд/в`їзд з тимчасово окупованої території Луганської та Донецької області, до Російської Федерації та Польщі не надає.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. В позовній заяві представник позивача зазначила здійснювати розгляд справи за її відсутності.
Представник третьої особи - Орган опіки та піклування Військово-цивільної адміністрації м. Лисичанськ Луганської області в судове засідання не з`явилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. 14 грудня 2020 року через канцелярію надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі та винести рішення з урахування інтересів дитини.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 33, 41). Про причини неявки до суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав.
Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи.
З урахуванням положень ст. ст. 223, 280 ЦПК України та думки представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Враховуючи вищевикладене, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області 08 листопада 2008 року (а.с.17).
Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області 01 грудня 2009 року (а.с. 15), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 20 травня 2016 року (а.с. 16).
Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Частина 2 ст. 150 СК України передбачає обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» визначає право дитини на відпочинок та охорону здоров`я.
Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом.
Згідно ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.
Згідно ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11 грудня 2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.
Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.
4 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 367 «Про затвердження Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї», яка регулює питання перетину адміністративного кордону вільної економічної зони «Крим» під час в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї громадян України відповідно до Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», а також іноземців та осіб без громадянства - з урахуванням вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України».
Згідно з п. 3 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №367, в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб п. п. 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57.
Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників.
Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Згідно з пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків допускається за рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Таким чином, для в`їзду на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків необхідна нотаріально засвідчена згода другого з батьків, а у випадку її відсутності - рішення суду про надання дозволу на в`їзд на тимчасово окуповану територію України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На виїзд з тимчасово окупованої території України зазначені документи не потрібні.
П. п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни (на тимчасово окуповану територію країни), у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Так, позивачем заявлено вимогу надання дозволу на перетин лілії розмежування в межах Донецької та Луганської областей малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька. З мотивувальної частини позову вбачається, що метою отримання такого дозволу є відпочинок та оздоровлення дитини.
За переконанням суду, право в`їзду/виїзду на/з непідконтрольну територію і межах Донецької та Луганської областей узгоджуються з інтересами дитини.
На підставі викладеного, суд вважає за доцільне надати дозвіл малолітнім дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на перетин лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей (в`їзд до тимчасово непідконтрольної території України та виїзд з тимчасово непідконтрольної території України), разом із позивачем без згоди та супроводу батька.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 8 від 13 березня 2020 року про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. (а.с. 1).
Враховуючи викладене та з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп..
На підставі ст.ст. 2, 3, 13, 91, 259, 263-265, 284 ЦПКУкраїни, ст.ст. 141, 150 СК України, ст. 6 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 270. 313 ЦК України, п. 4 Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, суд,
Надати дозвіл на перетин лінії розмежування в межах Донецької та Луганської областей (в`їзд до тимчасово непідконтрольної території України та виїзд з тимчасово непідконтрольній території України), на тимчасовий виїзд до Російської Федерації та Польщі неповнолітнім дітям ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без письмової згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у супроводі матері - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з дня набрання рішенням законної сили строком на три роки.
Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений при подачі позову судовий збір у сумі 840,80 грн.
Відповідно до ст. 284 ЦПК заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційні скарги подаються до або через суд першої інстанції, тобто апеляційна скарга може бути подана до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Д.Ю. Луньова