ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6643/20 Справа № 191/104/20 Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2020 року Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , про визнання договору дійсним

за апеляційною скаргою Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області

на ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року задоволено заяву про затвердження мирової угоди.

Прийнято та затверджено мирову угоду, укладену між сторонами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання договору дійсним, згідно умов якої:

1. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнають позов і згодні визнати договір купівлі- продажу нерухомого майна.

2. ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 визнають за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право власності на нерухоме майно, а саме: на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з : Б-1 майстерня - загальна площа 93,8 кв.м., В-1 склад - загальна площа 61,9 кв.м., Г-1 майстерня - загальна площа 116,4 кв.м., Д-1 кладова - загальна площа 19,4 кв.м., Ж-1 будинок механізатора та 3-1 добудова до будинку механізатора - загальна площа 58,6 кв.м., И-1 баня - загальна площа 19,7 кв.м., П-1 підвал - загальна площа 87,39 кв.м., П'-І підвал ПММ - загальна площа 50,66 кв.м., №1-3 огорожа металева і деревинна та право власності на нежитлові приміщення що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: Б-1 склад - загальна площа 169,8 кв.м..

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання договору дійсним у зв`язку з укладанням мирової угоди та її затвердження судом. Наслідки закриття провадження у справі, що передбачені ст.. 206, ст..207 УПК України сторонам відомі та зрозумілі.

Мирова угода набуває чинності з моменту її затвердження та діє до виконання сторонами своїх взятих на себе зобов`язань відповідно до ст. 208 ЦПК України.

Сторонам роз`яснення наслідки укладання мирової угоди, передбачені статтею 256 ЦПК України.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про визнання договору дійсним - закрито (а.с. 73-74).

В апеляційній скарзі Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилається на те, що судом 1 інстанції при затвердженні мирової угоди не враховано положення ст. 207 ЦПК України, а також порушено положення ст. 263,264 ЦПК України.

Крім того, апелянт зазначає, що судом при затвердженні мирової угоди не досліджено наявності у позивача правовстановлюючих документів на користування земельною ділянкою під нерухомим майном та безпідставно визнав право власності на самочинно збудоване нерухоме майно (а.с. 82-95).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що мирова угода відповідає чинному законодавству, не порушує права сторін, відповідає встановленим у справі фактичним обставинам.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Закон-ним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з до-триманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, колегія суддів не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Тобто, мирова угода - це досягнута між сторонами в ході судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки. Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що 11 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом в якому просив визнати договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. Визнати за ОСОБА_1 . Право власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з : Б-1 майстерня - загальна площа 93,8 кв.м., В-1 склад - загальна площа 61,9 кв.м., Г-1 майстерня - загальна площа 116,4 кв.м., Д-1 кладова - загальна площа 19,4 кв.м., Ж-1 будинок механізатора та 3-1 добудова до будинку механізатора - загальна площа 58,6 кв.м., И-1 баня - загальна площа 19,7 кв.м., П-1 підвал - загальна площа 87,39 кв.м., П'-І підвал ПММ - загальна площа 50,66 кв.м., №1-3 огорожа металева і деревинна; та право власності на нежитлові приміщення що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з: Б-1 склад - загальна площа 169,8 кв.м.

Згідно листа виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 10/01-32 від 29.05.2018 р. Синельніківську місцеву прокуратуру Дніпропетровської області повідомлено про те, що земельні ділянки, які розташовані за адресами АДРЕСА_2 , відносяться до земель державної власності (а.с. 108).

Згідно листа Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №9/01-32 від 25.05.2018,Синельніківську місцеву прокуратуру Дніпропетровської області повідомлено про те, що земельні ділянки, за адресами АДРЕСА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відносяться до земель комунальної власності (а.с. 109).

Згідно ч.5 статті 207 ЦПК України, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України лише власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суд першої інстанції, затверджуючи мирову угоду та фактично визнаючи право власності на нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з : Б-1 майстерня - загальна площа 93,8 кв.м., В-1 склад - загальна площа 61,9 кв.м., Г-1 майстерня - загальна площа 116,4 кв.м., Д-1 кладова - загальна площа 19,4 кв.м., Ж-1 будинок механізатора та 3-1 добудова до будинку механізатора - загальна площа 58,6 кв.м., И-1 баня - загальна площа 19,7 кв.м., П-1 підвал - загальна площа 87,39 кв.м., П'-І підвал ПММ - загальна площа 50,66 кв.м., №1-3 огорожа металева і деревинна; та право власності на нежитлові приміщення що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , яка складається з: Б-1 склад - загальна площа 169,8 кв.м., в порушення ст.ст. 263, 264 ЦПК Укрйни не з`ясував, на якій підставі сторони уклали мирову угоду, чи виникло у них право власності на нерухоме майно та чи є у них правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій розташоване спірне нерухоме майно.

Крім того, судом не було враховано, що нерухоме майно знаходиться на земельних ділянках, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , та АДРЕСА_3 , відносяться до земель державної форми власності, а питання надання її сторонам у користування чи у власність судом не досліджувалось.

Отже, суд, не встановивши наявності у позивача права на користування земельною ділянкою під нерухомим майном, в порушення ст.ст. 375, 376 ЦК України, безпідставно, за мировою угодою визнав право власності за ним фактично на самочинно збудоване нерухоме майно.

Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на об`єкти нерухомості за фізичними чи юридичними особами не реєструвалось, а вперше таке право зареєстроване за позивачем на підставі оскаржуваної ухвали суду (а.с.115-116,117-118).

Також, колегія суддів, враховуючи зазначене, звертає увагу, що виходячи зі статусу земель, на яких розташоване спірне нерухоме майно, суд 1 інстанції, вирішуючи питання по суті, не залучив до участі у справі орган, якому ці землі належать, чим порушив його процесуальні права.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області- задовольнити.

Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: