У Х В А Л А Справа № 200/12204/13-ц

Провадження № 2з/932/13/20

04 лютого 2020 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Литвиненка І.Ю., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі заяву позивача акціонерного товариства «Кристалбанк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 із вимогами про стягнення заборгованості за рахунок заставного майна. Свої вимоги, із урахуванням їх уточнень, банк обґрунтовував тим, що 04 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» і ТОВ «М`ясний формат» укладено генеральну кредитну угоду, на підставі якої цього ж дня між останніми укладено кредитний договір, за умовами якого ТОВ «М`ясний формат» було відкрито довгострокову відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 2 млн 500 тис. грн. строком до 03 серпня 2011 року зі сплатою 19,75 відсотків річних. З метою забезпечення виконання ТОВ «М`ясний формат» своїх зобов`язань за цим кредитним договором, 04 серпня 2008 року укладено два договори іпотеки: між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , а також із ОСОБА_2 , предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, виселення та зняття з реєстрації роз`єднано із позовними вимогами до ОСОБА_1 , шляхом виділення в самостійне провадження.

Відповідно до вимог уточненого позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 09.07.2012 року, з урахуванням виділу в самостійне провадження позовних вимог до ОСОБА_2 , позивач прохав в рахунок погашення заборгованості за генеральною кредитною угодою № 012/03-00/132-08 від 04.08.2008 року, на підставі якої укладено кредитний договір № 012/03-00/133-08 від 04.08.2008 року в розмірі 2 556 712 гривень 47 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів за ціною, встановленою незалежним суб`єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», а також зняти ОСОБА_1 з реєстрації у цій квартирі та виселити її з цієї квартири. Третіми особами позивач визначив ТОВ «М`ясний формат», який, згідно із матеріалами цивільної справи 28 березня 2013 року припинений, як юридична особа без правонаступників, та Сектор громадянства, реєстрації і міграції фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, якого на сьогоднішній день також не існує в силу проведеної реформи правоохоронних органів та міграційної служби.

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Гупало К. В. та реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання договору іпотеки припиненим.

Цивільна справа розглядалась судами усіх інстанції неодноразово.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано договір іпотеки, укладений 04 серпня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , припиненим з моменту внесення до Єдиного державного реєстру інформації про припинення ТОВ «М`ясний формат», тобто з 28 березня 2013 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково: рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

При перегляді цих рішень у касаційному порядку, ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, до участі у справі залучено, як правонаступника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - акціонерне товариство «Кристалбанк».

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року скасовано у частині вирішення первісних позовних вимог та в цій частині справу скеровано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 грудня 2019 року справу передано у провадження судді Литвиненко І.Ю. Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання, за правилами загального позовного провадження, на 16 квітня 2020 року.

30 січня 2020 року до суду надійшло клопотання представниці позивача АТ «КристалБанк» - адвоката Єпікової С.В., про забезпечення позову, у якому вона прохає забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та шляхом заборони ОСОБА_4 , державним реєстраторам та нотаріусам у Дніпропетровській області вчиняти дії щодо відчуження, міни, дарування, передачі в оренду, внесення до статутного капіталу та розпорядження, вчиняти реєстраційні дії, що пов`язані із державною реєстрацією та перереєстрацією права власності та інших речових прав щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 .

Заяву обґрунтовує наступним чином. 04.08.2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки № 012/03-00/132/1-08, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 . АТ «Кристалбанк» є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» за цим іпотечним договором, тобто є іпотекодержателем, у зв`язку із чим, ухвалою Верховного Суду від 23.10.2019 року його було залучено до участі у справі, як правонаступника позивача. Внаслідок виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2014 року, що ухвалено у цій справі, до моменту його скасування, записи про передачу квартири АДРЕСА_1 в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» та про відповідні обтяження квартири, були вилучені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Завдяки цьому, 26.09.2014 року ОСОБА_3 придбала у ОСОБА_1 спірну квартиру. 26.12.2014 року ОСОБА_3 передала спірну квартиру в іпотеку, в забезпечення виконання свого зобов`язання за договором позики, ОСОБА_4 . Внаслідок того, що договір іпотеки з ОСОБА_4 укладений значно пізніше, іпотека АТ «Кристалбанк» має пріоритет. Ані АТ «Райффайзен Банк Аваль», ані АТ «Кристалбанк» не надавали своєї згоди на відчуження предмета іпотеки ОСОБА_3 , а також на передання його в наступну іпотеку ОСОБА_4 . Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на цей час містить записи про обтяження спірної квартири виключно іпотекою ОСОБА_4 . Тому, якщо ОСОБА_3 виконає свої зобов`язання перед ОСОБА_5 , вона може розпорядитись квартирою на власний розсуд, безперешкодно відчуживши її будь-кому, що матиме своїм наслідком ускладнення виконання майбутнього рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, є доцільним накладення арешту на спірну квартиру. Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року, що прийнята у цій справі, зроблено правовий висновок про те, що скасування судового рішення про припинення іпотеки, на підставі якого було вчинено дії з виключення із Державного реєстру іпотек відповідного запису про обтяження, має своїм наслідком відновлення дії іпотеки з моменту вчинення первинного запису про неї, який було виключено незаконним судовим рішенням. Це означає те, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державного реєстру іпотек. В цей же час, через відсутність у відповідному реєстрі запису про іпотеку АТ «Кристалбанк», наступний іпотекодержатель ОСОБА_5 , у випадку порушення ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики, може скористатись правом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, не врахувавши пріоритету банку, як первісного іпотекодержателя, що унеможливить виконання рішення суду. Тому, права банку підлягають захисту шляхом заборони на вчинення дій із перереєстрації переходу права власності на предмет іпотеки. Крім цього, ОСОБА_3 може отримати згоду ОСОБА_4 на продаж предмета іпотеки. На думку представниці позивача, застосування таких заходів забезпечення позову не призведе до завдання збитків відповідачу, у зв`язку із чим, потреби у застосуванні зустрічного забезпечення не вбачає.

Як додатки до заяви надано меморіальний ордер про сплату судового збору за подання цієї заяви про забезпечення позову та копію витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 196491809, що виконаний станом на 16 січня 2020 року.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, надані до неї додатки, ознайомившись із матеріалами цивільної справи, суд приходить до висновку про відмову у її задоволенні, за наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 10 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчинення певних дій; забороною іншим особам вчинення дій щодо предмета спору або здійснення платежів, або передання майна відповідачеві чи виконання щодо нього інших зобов`язань. Відповідно до вимог ч. 2 цієї статті, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно із п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Зважаючи на викладене, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, виходжу із наступного. Квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності ОСОБА_1 і була передана останньою, як власницею, в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» 04 серпня 2008 року на підставі договору іпотеки № 012/03-00/132/1-08, що був посвідчений нотаріально приватним нотаріусом ДМНО Гупало К.В. за реєстровим № 2053. У зв`язку із цим, 04 серпня 2008 року до Державного реєстру іпотек було внесено запис під № 7682169 (№ 7133797 після перенесення), а до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис під № 7682128 (№ 7133669 після перенесення), які засвідчували, в порядку Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», Закону України «Про іпотеку», факт обтяження спірної квартири іпотекою. 26 вересня 2014 року записи в Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під №№ 7682169 (№ 7133797 після перенесення) та 7682128 (№ 7133669 після перенесення), погашені (т. 3 а.с. 432-438). Підставою припинення записів стало повідомлення АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 22 вересня 2014 року про припинення іпотеки (т. 3 а.с. 330-333, т. 4 а.с. 59-68).

Як вбачається із наданого позивачем витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, станом на 16 січня 2020 року записи про іпотеку квартири АДРЕСА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» чи АТ «Кристалбанк», в реєстрі відсутні. 26 вересня 2019 року право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 . 26 грудня 2014 року в Державному реєстрі іпотек зареєстровано іпотеку щодо цієї квартири, де іпотекодержателем є ОСОБА_4 , одночасно із цим, у зв`язку із іпотекою, у Реєстр внесено запис про заборону на відчуження квартири.

Відповідно до вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку», правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Згідно із вимогами ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», іпотека підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог п. 7 ч. 4 ст. 24 цього Закону, наявність зареєстрованих, після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно, не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем, який є фінансовою установою, в порядку, передбаченому ст.ст. 33-38 Закону України "Про іпотеку".

АТ «Кристалбанк», зазначаючи про те, що він є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку із відступленням прав вимоги, в тому числі і за іпотечним договором, який укладено 04 серпня 2008 року із ОСОБА_1 , до суду доказів виконання ним, як цесіонарієм (т.6 а.с. 76-80), вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» щодо реєстрації зміни іпотекодержателя, не надав. Після скасування рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2014 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про припинення іпотеки, і АТ «Райффайзен Банк Аваль», і АТ «Кристалбанк», не були позбавлені можливості звернутись до відповідного реєстратора із заявою про поновлення записів про іпотеку та заборону на відчуження іпотечного майна, чого, відповідно до матеріалів справи, не зробили. Існування таких записів є установленою законодавцем, у кількох нормативних актах, гарантією задоволення вимог за рахунок предмета забезпечення. Бездіяльність посадових чи службових осіб фінансових установ, як іпотекодержателів та позивачів, не може бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Про будь-які труднощі в поновленні цих записів і первісний позивач, і його правонаступник, суду не повідомляли. Про те, що дія іпотеки підлягає відновленню у відповідних реєстрах з моменту вчинення про неї первинного запису, у зв`язку із скасуванням, як незаконного, рішення суду, яким іпотеку припинено, роз`яснено сторонам у постанові Верховного суду від 20 листопада 2019 року, що прийнята у цій справі, і подаючи заяву про забезпечення позову представниця позивача посилалась на це роз`яснення, як на підставу вжиття заходів забезпечення позову. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем свідомо не вчиняються дії із поновлення записів про іпотеку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Окремо оцінюючи ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Таким чином, зміна власника майна не є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності відповідних правових підстав у вигляді порушення виконання основного зобов`язання. Відтак, посилання представниці позивача на те, що внаслідок зміни власника предмета іпотеки майбутнє рішення суду буде неможливо виконати, чи його виконання буде утруднено, спростовуються наведеною вище нормою матеріального права. Крім цього, суд враховує, що позивачем не конкретизовано, які саме труднощі можуть виникнути при виконанні рішення, не враховано те, що іпотека банку є пріоритетною. Посилання представниці позивача на те, що ОСОБА_4 може звернути стягнення на предмет іпотеки при наявному записі про обтяження майна арештом, у позасудовому порядку, згідно із вимогами п.п. 6, 7 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є помилковим, оскільки ОСОБА_4 не є фінансовою установою.

Крім цього, позивачем не надано до суду будь-яких доказів того факту, що ОСОБА_3 має намір відчужити квартиру, або що ОСОБА_4 , як іпотекодержатель, має намір звернути на неї стягнення. Зміна власника предмета іпотеки відбулась у вересні 2014 року, реєстрація наступної іпотеки у грудні 2014 року, і з того часу ніяких змін у суб`єктному складі власників, обсязі речових прав на нерухоме майно, не було.

30 січня 2020 року, одночасно із поданням заяви про забезпечення позову, АТ «Кристалбанк» подано заяви про заміну неналежного відповідача ОСОБА_1 на належного ОСОБА_3 , та про залучення ОСОБА_4 , як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору. Вирішення цих заяв відбудеться за правилами ст.ст. 189, 197 ЦПК України, тобто у підготовчому судовому засіданні, що призначено на 16 квітня 2020 року. Таким чином, на цей час, і ОСОБА_3 , і ОСОБА_5 не є учасниками справи, тому накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_3 , яка не є відповідачем, призведе до невиправданого втручання у її право і порушення імперативної вимоги п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, що визначає право суду на арешт майна виключно відповідача.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжитті судом у випадку наявності реального ризику ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або у випадку, коли ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у випадку їх невжиття буде неможливий.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що невжиття запропонованих позивачем заходів забезпечення позову не матиме своїм наслідок утруднення виконання чи невиконання можливого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, і навпаки вжиття таких заходів забезпечення позову призведе до обмеження прав тих осіб, які до участі у справі не залученні, та вимог до яких, на цей час, не пред`явлено. Через це підстав для вжиття заходів забезпечення позову немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149, 150-153, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви позивача - акціонерного товариства «Кристалбанк» про забезпечення позову в цивільній справі за позовом акціонерного товариства «КристалБанк» до ОСОБА_1 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, зняття з реєстраційного обліку та виселення відмовити.

Відповідно до вимог п. 15.5 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів редакції Закону» від 03 жовтня 2017 року, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційну скаргу може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення чи протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками процесу, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя І.Ю. Литвиненко