справа №619/4642/20
провадження №2/619/1430/20
Рішення

іменем України

23 грудня 2020 року

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі: Мєщан І. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дергачівської міськради Харківської області «про визнання недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом та розподілу спадкового майна», та

зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дергачівської міськради Харківської області «про визнання права власності в порядку спадкування за законом та розподілу спадкового майна»,

встановив:

До суду із позовом звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дергачівської міськради Харківської області «про визнання недійсним свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за законом та розподілу спадкового майна». Із матеріалів позовної заяви вбачається, що мати позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 15.03. 1990, виданого Русько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області 15.03.1990, постійно проживала у АДРЕСА_1 .

Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.1985 та свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 18.10.1985, які видані Дергачівською державною нотаріальною конторою. Також на праві власності спадкодавцеві належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 19.05.1989, яке видане Дергачівською державною нотаріальною конторою.

04.11.1989 ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого воно б не складалося, і що буде їй належати на день смерті та на що вона по закону буде мати право - заповідала ОСОБА_4 . Тобто позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є - її син ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину та на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав з померлою за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-22/172 від 28.01.2019 Русько-Лозівської сільської ради. При цьому спадкоємець ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини за заповітом померлої матері, вважав необхідним оформити свої права на спадщину за законом першої черги, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття будь-якої спадщини, т.я. вважав себе таким, що спадщину прийняв фактично у порядку за законом першої черги, а саме відносно тільки такого майна - як житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, на інше майно спадкодавця ОСОБА_4 не претендував, вважав, що розподіл спадкового майна між спадкоємцями відбувся.

Також спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_3 є дочка померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , виданим Київським РАЦС м. Харкова 14.01.1998, яка у встановлений законом строк звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у порядку спадкоємця за законом першої черги. Тому вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_2 держаному нотаріусу не вказала на наявність іншого спадкоємця за законом - ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадок, та не вказала на наявність заповіту померлої матері, спадок у порядку за законом першої черги відносно майна - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м не оформила т.я. вважала, що дане майно при розподілі спадкового майна повинно належати ОСОБА_4 , який проживав у будинку та користувався ним на момент смерті матері та після смерті спадкодавця.

Тобто фактично між спадкоємцями відбувся розподіл спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме сторони за усною згодою домовилися, що ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м., який факт сторони у послідуючому ніколи не оспорювали та не претендували на майно один одного.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 помер згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 6.06.2017, виданого 01 червня 2017 року ВК Русько-Лозівської сільради Дергачівського району Харківської області. Він постійно проживав у житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому в АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому в АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 6.01.1984, виданого Русько-Лозівською сільрадою Харківської області 06.01.1984. Він прийняв спадщину фактично і за законом тому, що був зареєстрований та постійно мешкав з померлим за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-22/172 від 28.01.2019 Русько-Лозівської сільської ради, а також звернувся до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. від 12.03.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з неможливістю забезпечити безспірність у даній спадковій справі.

Згідно листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 3.09.2018 за №2473/01-20 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 5 березня 1991 року була заведена спадкова справа №200/1991 на підставі заяви дочки померлої ОСОБА_2 , заяв від ОСОБА_4 не надходило. 5 березня 1991 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку житлового будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що після спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилася спадщина за законом, спадкоємці померлої - її діти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спадщину за законом прийняли та фактично розподілили спадок за усною згодою, ніколи не оспорювали фактичної належності майна, а саме - що ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м.,

Тому позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 88.5 кв.м, житловою площею 58,3 кв.м з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , при розподілі спадкового майна за домовленістю сторін.

До суду також із зустрічним позовом звернулась ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Дергачівської міськради Харківської області «про визнання права власності в порядку спадкування за законом та розподілу спадкового майна». Із матеріалів позовної заяви вбачається, що мати позивача - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 15.03.1990, виданого Русько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області 15.03.1990, постійно проживала у АДРЕСА_1 .

Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.1985 та свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 18.10.1985, які видані Дергачівською державною нотаріальною конторою. Також на праві власності спадкодавцеві належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 19.05.1989, яке видане Дергачівською державною нотаріальною конторою.

04.11.1989 ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого воно б не складалося, і що буде їй належати на день смерті та на що вона по закону буде мати право - заповідала ОСОБА_4 . Тобто позивач ОСОБА_4 був спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 . Однак, ОСОБА_2 не знала цього факту.

Також спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_3 є дочка померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , виданим Київським РАЦС м.Харкова 14.01.1998 року, яка в установлений законом строк звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у порядку спадкоємця за законом першої черги . Тому вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991року, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_2 держаному нотаріусу не вказала на наявність іншого спадкоємця за законом - ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадок, та не вказала на наявність заповіта померлої матері. Спадок у порядку за законом першої черги відносно майна - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м не оформила т.я. вважала, що дане майно при розподілі спадкового майна у порядку спадкування за законом повинно належати ОСОБА_4 , який проживав у будинку та користувався ним на момент смерті матері та після смерті спадкодавця.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 також є - її син ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину та на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав з померлою за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-22/172 від 28.01.2019 Русько-Лозівської сільської ради. При цьому спадкоємець ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини за заповітом померлої матері, вважав необхідним оформити свої права на спадщину за законом першої черги, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття будь-якої спадщини, т.я. вважав себе таким, що спадщину прийняв фактично у порядку спадкування за законом першої черги, а саме відносно тільки такого майна - як житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, на інше майно спадкодавця ОСОБА_4 не претендував, вважав, що розподіл спадкового майна між спадкоємцями відбувся.

Тобто фактично між спадкоємцями відбувся розподіл спадкового майна після смерті матері ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме сторони за усною згодою домовилися, що ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м., який факт сторони у послідуючому ніколи не оспорювали та не претендували на майно один одного.

Тому позивач за зустрічним позовом погодилась із основним позовом в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 5.03.1991, яке видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Та просила визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 при розподілі спадкового майна за домовленістю сторін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, сповіщений про дату, час та місце розгляду справи, просив розглядати справу у його відсутності, зустрічний позов визнав у повному обсязі, згідно заяви. Тому суд розглядає справу у відсутності позивача, на тих доказах, які надані до судового засідання.

В судове засідання позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явилася, сповіщена про дату, час та місце розгляду справи, просила розглядати справу у її відсутності, вимоги основного позову визнала у повному обсязі, згідно заяви. Тому суд розглядає справу у відсутності відповідача , на тих доказах, які надані до судового засідання.

В судове засідання представник відповідача Дергачівської міської ради Харківської області не з`явився, сповіщений про дату,час та місце розгляду справи, просив розглядати справу у його відсутності. Тому суд розглядає справу у відсутності представника відповідача, на тих доказах, які надані до судового засідання.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовів з таких підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів - ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 15.03.1990, виданого Русько-Лозівською сільрадою Дергачівського району Харківської області 15.03.1990, постійно проживала у АДРЕСА_1 .

Спадковим майном після смерті ОСОБА_3 є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності від 18.10.1985р. та свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 18.10.1985, які видані Дергачівською державною нотаріальною конторою. Також на праві власності спадкодавцеві належав житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом від 19.05.1989, яке видане Дергачівською державною нотаріальною конторою.

04.11.1989 ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося, та з чого воно б не складалося, і що буде їй належати на день смерті та на що вона по закону буде мати право - заповідала ОСОБА_4 . Тобто позивач ОСОБА_4 був єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є - її син ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадщину та на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та постійно мешкав з померлою за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-22/172 від 28.01.2019 Русько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. При цьому спадкоємець ОСОБА_4 фактично відмовився від прийняття спадщини за заповітом померлої матері, вважав необхідним оформити свої права на спадщину за законом першої черги, не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття будь-якої спадщини, т.я. вважав себе таким, що спадщину прийняв фактично у порядку за законом першої черги, а саме відносно тільки такого майна - як житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, на інше майно спадкодавця ОСОБА_4 не претендував, вважав, що розподіл спадкового майна між спадкоємцями відбувся. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_3 є дочка померлої ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , виданим Київським РАЦС м. Харкова 14.01.1998, яка в установлений законом строк звернулася до Дергачівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у порядку спадкоємця за законом першої черги. Тому вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому ОСОБА_2 держаному нотаріусу не вказала на наявність іншого спадкоємця за законом - ОСОБА_4 , який фактично прийняв спадок за законом, та не вказала на наявність заповіту померлої матері, спадок у порядку за законом першої черги відносно майна - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м не оформила т.я. вважала, що дане майно при розподілі спадкового майна повинно належати ОСОБА_4 , який проживав у будинку та користувався ним на момент смерті матері та після смерті спадкодавця.

Згідно листа Харківського обласного державного нотаріального архіву від 3.09.2018 за №2473/01-20 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 5 березня 1991 року була заведена спадкова справа №200/1991 на підставі заяви дочки померлої ОСОБА_2 , заяв від ОСОБА_4 не надходило. 5 березня 1991 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області видано свідоцтво про право на спадщину за законом на цілу частку житлового будинку АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 .

Згідно ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року (який діяв на час спірних правовідносин), при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги в рівних частинах є діти, подружжя та батьки померлого.

Відповідно до ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року, спадщина, яка була прийнята, визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно вимог ст. 562 ЦК України в редакції 1963 року , розподіл спадкового майна проводиться за погодженням спадкоємців, що прийняли спадок. При недосягненні згоди розподіл спадкового майна проводиться у судовому порядку відповідно долям, які належні кожному із спадкоємців за законом чи за заповітом.

Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 07.07.1994 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину ( тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем, чи подавали заяву нотаріусу про прийняття спадщини).

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування»

п.1 : Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Тому суд визнає недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

Також суд, встановивши що ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини після смерті матері за її заповітом, а також що між спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , сином померлої, та ОСОБА_2 , дочкою померлої - фактично відбувся розподіл спадкового майна, а саме сторони за усною згодою фактично домовилися, що ОСОБА_2 належить житловий будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 - житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 на земельній ділянці розміром 1500 кв.м., який факт сторони у послідуючому ніколи не оспорювали та не претендували на майно один одного. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили сторони та свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

визнає за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 при розподілі спадкового майна за фактичною домовленістю сторін;

а також встановлює факт належності ОСОБА_4 - житлового будинку літ. А-1 загальною площею 88.5 кв.м, житловою площею 58,3 кв.м з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при розподілі спадкового майна за фактичною домовленістю сторін.

Крім того, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 6.06.2017, виданого 01 червня 2017 року ВК Русько-Лозівської сільради Дергачівського району Харківської області. Він постійно проживав у житловому будинку з надвірними будівлями, розташованому в АДРЕСА_1 .

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованому в АДРЕСА_1 .

Спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 від 6.01.1984, виданого Русько-Лозівською сільрадою Харківської області 06.01.1984. Він прийняв спадщину фактично і за законом тому, що був зареєстрований та постійно мешкав з померлим за однією адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №02-22/172 від 28.01.2019. Русько-Лозівської сільської ради, а також звернувся до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Смоляної В.В. від 12.03.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 у зв`язку з неможливістю забезпечити безспірність у даній спадковій справі.

Відповідно ч. 1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, ст. 1268 Цивільного кодексу України вказує на право спадкоємців за заповітом чи за законом прийняти або відмовитись від прийняття спадщини, в той же час спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, і що прийняв спадщину, якщо протягом строку (6 місяців з дня смерті спадкодавця), встановленого ст.. 1270 ЦКУ. він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 4 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним.

Тому суд визнає за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 88.5 кв.м, житловою площею 58,3 кв.м з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованою Україною, Законом України №475,97-ВР від 17.07.1997, ст. 9, 55, 124 Конституції України, ст. 534, 548, 549, 562 Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. 1218, 1262, 1274 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-78, 141, 259 ЦПК України, суд,

вирішив:

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 5.03.1991, видане Дергачівською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за реєстровим №2-562 на житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_4 - житлового будинку літ. А-1 загальною площею 88.5 кв.м, житловою площею 58,3 кв.м з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , при розподілі спадкового майна за фактичною домовленістю сторін.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 при розподілі спадкового майна за фактичною домовленістю сторін.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 88.5 кв.м, житловою площею 58,3 кв.м з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 в порядку спадкування першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п. 15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Н. Ю. Кононихіна