Провадження № 2/760/3433/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

28 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі:головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Ступак М.С., Цигановій Ю.М., Кривулько С.В.,

за участю представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщин, в якому просить суд: визначити для неї додатковий строк, тривалістю у три місяців з дня набрання рішенням законної сили для подання до Десятої Харківської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування поданого позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та позивач є спадкоємцем за законом першої черги після смерті сина.

31 березня 2014 року позивачем була написана заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 та справжність підпису позивача на ній засвідчив приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Байрачний А.І.

Одразу після написання даної заяви позивач направила її до Державного нотаріуса в м. Ялта Автономної Республіки Крим, проте відповіді на дану заяву отримано не було.

Після цього, 19 лютого 2015 року позивач повторно звернулась до Першої Хмельницької Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

19 лютого 2015 року Перша Хмельницька Державна нотаріальна контора надала позивачу відповідь, що з підстави ст. 1221 ЦК України у заведенні спадкової справи слід відмовити у зв`язку із тим, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

У позові позивач вказує, що з урахуванням того факту, що останнім місцем проживання її сина та місцем знаходження його майна є :м. Ялта Автономної Республіки Крим, проте у зв`язку з відповідною ситуацією в Автономній Республіці Крим, набранням чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 07 квітня 2014 року та тим фактом, що позивач є людиною похилого віку та самостійно не має можливості поїхати на тимчасово окуповану територію для самостійного вчинення дій щодо прийняття спадщини, тому позивач вирішила зачекати із вчиненням дій щодо прийняття спадщини, задля встановлення поряду прийняття такої спадщини на території України, а не в окупованій території Крим.

Як зазначила позивач, на початку 2016 року від її онука, їй стало відомо, що останній прийняв спадщину та розпочав її оформлення у м. Харкові без зазначення позивача, як спадкоємця першої черги, чим приховав дані відомості від Державного нотаріуса Десятої Харківської Державної нотаріальної контори.

У квітні 2016 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Байрачного А.1. задля засвідчення справжності підпису позивача на заяві про прийняття спадщини після смерті сина позивача, та дана заява з додатками була направлена до Десятої Харківської Державної нотаріальної контори задля включення позивача до числа спадкоємців після смерті ОСОБА_6 .

Позивач посилається, що в середині травня 2016 року на її адресу надійшов лист з відповіддю Десятої Харківської Державної нотаріальної контори, яка датована 21 квітня 2016 року та у якій зазначено, що позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини з пропуском строку та роз`яснено позивачу можливість звернення до суду задля визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У зв`язку із викладеним вище позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.02.2017 року у справі було відкрито провадження та розгляд призначено у судовому засіданні.

Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.06.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини було передано до Апеляційного суду м. Києва для подальшого визначення підсудності між загальними судами м. Києва.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01.08.2017 року було визначено Солом`янський районний суд для забезпечення розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

16.08.2017 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу передано до провадження головуючого судді Букіної О.М.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17.08.2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини прийнято до провадження Солом`янського районного суду м. Києва та призначено розгляд у відкритому судовому засіданні.

23.05.2018 року від представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання проти позову заперечила.

Вказує, що 16 грудня 2014 року ОСОБА_3 успадкувала Ѕ частку з 1/3 частки квартири, що належала її сину - ОСОБА_6 та знаходиться у АДРЕСА_1 .

Тому вважає, що позивачка була обізнана про своє право на спадкування, мала усі можливості для його реалізації та реалізувала його частково.

Зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 15.04.2015 року № 1207-VІІ «Про забезпечення і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечити розгляд: цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом м. Києва.

Тобто на думку відповідача, з 15.04.2015 року позивачка мала можливість звернутись до суду з даним позовом, проте не зробила цього та поважних причин цьому не вбачає.

З урахуванням викладеного відповідач просив суд відмовити у задоволенні поданого позову.

12.09.2018 року на адресу суду із Десятої Харківської державної нотаріальної контори до суду надійшла копія спадкової справи № 5/9/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

10.12.2018 року протокольною ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_5 .

08.04.2019 року від представника третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_7 до суду подано відзив на позовну заяву.

У відзиві третя особа вказує, що ОСОБА_3 вперше до нотаріальної контори звернулася 19.02.2015 року, тобто майже через рік після смерті спадкодавця та державним нотаріусом було відмовлено у заведенні спадкової справи та після цього, позивачка не здійснювала жодних дій направлених на прийняття спадщини.

Посилається, що у жовтні 2015 року на підставі запиту державного нотаріуса стало відомо про залишок грошових коштів, на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в ПАТ «Укрсоцбанк» (UNIKREDIT BANK), на ім`я спадкодавця ОСОБА_6 з кінцевим балансом становить 5 372,78 грн. та ОСОБА_4 звернувся до Дзержинського районного м. Харкова з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», треті особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 , про визнання права власності на спадок в порядку спадкування за законом (справа № 638/20226/15-ц).

Зазначає, що 26.02.2016 року в ході розгляду справи № 638/20226/15-ц представник позивача ОСОБА_3 був присутній в судових зсіданнях, приймав участь при дослідженні матеріалів справи, а тому знав існування спадкової справи та в результаті не заперечував проти задоволення позову.

Тому на думку третьої особи, із вищенаведених підстав вбачається, що позивач не мала наміру приймати спадщину після смерті сина.

Третя особа у відзиві посилається, що починаючи з періоду 19.02.2015 року по 12.04.2016 року, позивач не здійснила дії, які доводили би про її дійсний намір приймати спадщину, також не надала суду доказів поважних причин, що слугували б перешкодою для подачі такої заяви, а тому у задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Крім того вказує, що позивачку знає особисто з 1988 року, тобто з часу реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 .. У позивача останні десять років є серйозні проблеми із слухом, оскільки остання майже не чує, а тому у третьої особи виникають об`єктивні сумніви щодо дійсного волевиявлення та здатності позивачки в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та в повній мірі свідомо керувати ними при зверненні до суду з даним позовом.

З урахуванням викладеного вище просила у задоволенні позову відмовити.

10.09.2019 року представником третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_7 подано до суду позов третьої особи ОСОБА_5 , яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору з первісним позовом, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.0.2019 року прийнято до сумісного розгляду із позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позов третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У поданому позові ОСОБА_5 посилається, що 29 січня 1988 року між нею та ОСОБА_6 (спадкодавцем) був укладений шлюб, зареєстрований Кореїзською селищною радою м. Ялти, республіки Крим, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 01.

Вказує, що у грудні 2013 року коли ОСОБА_6 (спадкодавець) захворів, та знаходився у лікарні, його рідна сестра - ОСОБА_8 , діючи у своїх власних корисних інтересах взяла від ОСОБА_6 довіреність на представництво інтересів, яку використала на свій власний розсуд та керуючись корисним мотивом, скористалась цією ситуацією - підшукала у якості пособника юриста, який склав усі необхідні документи від імені ОСОБА_6 , які ОСОБА_8 не ставлячи до відома ОСОБА_6 підписала у нього користуючись його хворобливим станом, після чого реалізуючи свій злочинний намір, подала їх до суду АР Крим.

Зазначає, що розірвання шлюбу не відповідало дійсній волі ОСОБА_6 та він про цей позов нічого не знав, в судові засідання не ходив.

Посилається, що коли ОСОБА_6 про це дізнався, він вже був у поганому стані здоров`я, однак через це та постійне знаходження у лікарні, не мав можливості самостійно з`явитись до суду та подати заяву про відмову від позову.

Проте, 17 грудня 2013 року Ялтинський міський суд Автономної Республіки Крим по справі № 121/9816/13-ц виніс заочне рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

На думку третьої особи зазначене рішення є поверхневе, поспішне та незаконне.

Третя особа вказує, що зазначене Рішення не набрало законної сили, оскільки ухвалою про відкриття апеляційного провадження справа №121/9816/13-ц розпочато апеляційний перегляд справи апеляційною інстанцією, проте через події у АР Крим справу до тепер не розглянуто.

У позові третя особа зазначає, що учасниками по справі до суду надано заочне рішення від 17 грудня 2013 року Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим по справі №121/9816/13-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , з печаткою, де відображено надпис на російській мові «Ялтинский городской суд Республики Крым», штампом на російській мові «решение вступило в законную силу «27.02.2014 года», проте, посвідчувальні записи про копію рішення та набрання чинності, є незаконними, скільки печатка, штампи, підписи вчинені незаконними органами (посадовими особами).

Вказує, що після отримання інформації із сайту Судової влади України, про залучення її в якості третьої особи до справи № 638/16213/16-ц, що знаходиться в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , вона подала відзив на позов.

Однак ознайомившись з матеріалами справи, які знаходились у її представника, третьою особою були установлені обставини незаконності вищевказаного заочного рішення, що додане до матеріалів справи, оскільки вказане рішення засвідчено та підписано незаконними органами та посадовими особами.

Посилається, що 02.09.2019 року нею до Десятої Харківської державної нотаріальної контори, де була відкрита спадкова справа № 519/2015 після смерті ОСОБА_6 , була подана заява про прийняття спадщини.

Зазначає, що раніше подати таку заяву не могла, оскільки постійно проживала на території АРК Крим, та вважала, що фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, сплачує комунальні послуги та підтримує майно у належному сані, робить поточний ремонт.

Стверджує, що про наявність спадкової справи вона не знала та дізналася лише коли судоми було залучено її до участі у справах в якості третьої особи, а тому просить суд позов третьої особи з самостійними вимогами задовольнити.

14.11.2019 року позивачем ОСОБА_3 подано відзив на позов третьої особи з самостійними вимогами.

У відзиві ОСОБА_3 вказує, щозаочним рішенням Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим (справа № 121/9816/13-ц) від 17 грудня 2013 р. було розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Крім того, згідно з ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27 лютого 2014 року (справа №22-ц/190/1700/14) апеляційна скарга ОСОБА_5 відхилена, а заочне рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 17.12.2013 р. залишено без змін.

Тобто, на думку ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції про розірвання шлюбу вступило в законну силу 27.02.2014, що відповідає ч. 1 ст. 223 ЦПК України (у редакції 2004 р.) - рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_5 , шлюб якої з ОСОБА_6 , був розірваний 17.12.2013 та припинений 27.02.2014, не може бути спадкоємцем за законом першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , оскільки на час смерті не перебувала з померлим у законному шлюбі. За змістом ст. 1261 ЦК України до першої черги спадкоємців за законом відносяться діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З урахуванням викладеного вище просила у задоволенні позову третьої особи із самостійними вимогами відмовити.

Відповідачем ОСОБА_4 відзиву на позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами не подано.

Представники позивача у судових засіданнях первісний позов підтримано із підстав зазначених у позові та просили суд його задовольнити. Проти позову третьої особи із самостійними вимогами заперечували з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просили суд відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача у судових засіданнях проти первинного позову заперечувала та просила суд відмовити у його задоволенні. Щодо позову третьої особи думку не висловила та свого відзиву у визначеному законом порядку не подала. В судове засідання призначене на 28.12.2020 року не з"явилася та подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи у судове засідання 28.12.2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив.

Вислухавши думку представників позивача, суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності предстаника відповідача, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи та відповідно, суд не вбачає підстав для задоволення поданого клопотання в частині відкладення розгляду справи , як таке, що подане з поважних причин.

Разом з цим, суд вважає, що нез"явлення представника третьої особи- ОСОБА_5 ,якою заявлено позов з самостійними вимогами не перешкоджає вирішенню спору по суті заявлених вимог, виходячи з наявних матеріалів та поданих сторонами доказів щодо первинного позову та позову третьої особи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження серії НОМЕР_5 від 30.12.2015 р. (а.с. 12-13 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 27.03.2014 р. Виконавчим комітетом Кореїзької сільської ради м. Ялта Автономної Республіки Крим, актовий запис № 17 (а.с. 5 т. 1).

Десятою Харківською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 5/9/2015 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (а.с. 135-166 т. 1).

Відповідно до даної спадкової справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулися 18.09.2015 року його син ОСОБА_4 та 19.04.2016 року його мати ОСОБА_3 (а.с. 143, 146 т. 1).

Крім того вбачається, що 02.09.2019 року із заявою про заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори звернулася ОСОБА_5 (а.с. 231 т. 1).

Листом № 1091/02-14 від 21.04.2016 року ОСОБА_3 було роз`яснено про необхідність звернення до суду з позовом для поновлення своїх прав, у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті ОСОБА_6 звернулась 19.04.2016 року, тобто після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Звертаючись в суд з даним позовом позивач посилалася на те, що останнім місцем проживання її сина та місцем знаходження його майна є: м. Ялта. Автономна Республіка Крим, Україна, проте у зв`язку з ситуацією в Автономній Республіці Крим, набранням чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 07 квітня 2014 року та тим фактом, що позивач є людиною похилого віку та не мала можливості поїхати на тимчасово окуповану територію для самостійного вчинення дій щодо прийняття спадщини, а тому позивач вимушена була зачекати із вчиненням дій щодо прийняття спадщини, задля встановлення порядку прийняття такої спадщини на території України, а не в окупованому Криму.

Позивач вважає, що має право на звернення до суду з даним позовом,в тому числі з метою реалізації свого права на судовий захист та ефективне поновлення своїх прав в силу правових колізій у вимогах чинного законодавства, що регулюють порядок прийняття спадщини на тимчасово окупованій території.

Суд знаходить підстави для задоволенння вимог позивача , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

В особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом.

Із матеріалів справи вбачається, що останнім місцем проживання ОСОБА_6 було смт. Кореїз м. Ялта Автономної Республіки Крим Україна.

Як уже було встановлено судом ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, заява про прийняття спадщини в порядку ст. 1221 ЦК України мала бути подана спадкоємцями до компетентного органу саме за місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 , тобто до відповідної нотаріальної контори Автономної Республіки Крим.

Проте, в період шестимісцяного строку на подання такої заяви про прийняття спадщини, Автономна Республіка Крим відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визнана тимчасово окупованою територією України та датою початку тимчасової окупації визначено - 20 лютого 2014 року.

Зважаючи на дані обставини, а також реалізуючи своє право на прийняття спадщини після смерті свого сина, враховуючи стан здоров"я та свій вік, позивачка 31.03.2014 року звернулася до приватного нотаріуса Хмельницького міського нотаріального округу Байрачним А.І. з метою посвідчення та подальшого подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_6 , яка була адресована державним і приватним нотаріусам. В цій заяві позивачка, зокрема, зазначила, що цією заявою все майно, яке залишилося після смерті померлого ОСОБА_6 вона приймає та просить оформити спадкову справу (а.с. 8, 147 т. 1).

Таким чином вбачається, що позивачем у визначеному законом строк було складено та посвідчено заяву про прийняття спадщини після смерті її сина ОСОБА_6 та в подальшому така заява мала бути подана до компетентного органу за місцем відкриття спадщини, у порядку ст. 1221 ЦК України.

Проте, матеріали справи не містять доказів того, що вказана заява надійшла до компетеного органу Автономної Республіки Крим та таким чином, позивач реалізувала своє право на прийняття спадщини.

Разом з цим встановлено, що 16.12.2014 року нотаріусом Ялтинського міського нотаріального округу Республіки Крим Шедько Л.К. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване в реєстрі за № 1-1680, відповідно до якого спадкоємцями 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належала ОСОБА_6 , являються в розмірі Ѕ частини кожний: син - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_3 (а.с. 113 т. 1).

Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що відомості про те, що ОСОБА_3 є спадкоємицею першої черги та відповідно такою, що подала заяву про прийняття спадщини містяться у нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Республіки Крим Шедько Л.К., проте відповідне свідоцтво позивачу на спадщину не видано.

Між тим, статтею 9 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Таким чином вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом від 16.12.2014 року та зареєстроване в реєстрі за № 1-1680 відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсним і не створює правових наслідків на території України.

За вказаних вище обставин, суд також вважає, що позивач не може вважатися такою, що реалізувала своє право на прийняття спадщини після смерті свого сина ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території Автономній Республіки Крим.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Проте, 12.02.2015 року ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнено статтею 11-1, згідно із якою передбачено, що у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія то місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів.

Таким чином, лише на підставі вказаних вище змін, чинне законодавство врегулювало порядок подання заяви на прийняття спадщини, якщо останнім місцем проживання спадкодавця є тимчасово окупована територія.

Відповідно до листа державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Н.М. від 19.02.2015 року вих. № 322/01-16 вбачається, що 19.02.2015 ОСОБА_3 звернулася доПершої Хмельницької державної нотаріальної контори із наміром завести спадкову справу на підставі її заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_6 , проте їй було відмовлено у заведенні спадкової справи у зв`язку із тим, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (а.с. 147 т. 1).

Таким чином вбачається, що із дати смерті ОСОБА_6 , тобто 27.03.2014 року, позивач була позбавлена можливості ефективної реалізації свого права на прийняття спадщини, як на території окупованої Автономної Республіки Крим, так і у відповідного компетентного органу на території України, оскільки датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року та статтею 11-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» доповнили лише 12.02.2015 року.

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що на четвертий день після внесення змін до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та врегулювання порядку подання заяв про прийняття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця ,яким є тимчасово окупована територія, позивач 19.02.2015 року звернулася до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте їй було помилково відмовлено у прийнятті даної заяви та відкритті спадкової справи, оскільки місцем відкриття спадщини була саме тимчасово окупована територія.

За вказаних вище обставин та враховуючи вимоги чинного законодавства, які регулюють порядок прийняття спадщини щодо осіб за місцем відкриття спадщини на тимчасово окупованій території, суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів позивача щодо наявності поважних причин пропуску останньою строку на звернення із заявою від 19.04.2016 про прийняття спадщини після смерті свого сина.

Посилання відповідача та третьої особи на ту обставину, що 26.02.2016 року ОСОБА_3 було залучено в якості третьої особи до участі у справі №638/20226/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом, та представник ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог та дізнався про відкриття Десятою Харківською державною нотаріальною конторою спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , а тому ОСОБА_3 пропустила строк на звернення до суду без поважних причин, суд не приймає до уваги та вважає їх необгрунтованими, оскільки до Десятої Харківської державної нотаріальної контори Мельник Є.М. звернулася 19.04.2016 року, тобто після того,як дізналася в ході розглґяду справи, що вперше відповідну спадкову справу на території України в порядку, визначеному ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було заведено саме цим державним органом за заявою відповідача.

Аналізуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази, приймаючи до уваги встановлені судом факти і відповідні ним правовідносини, суд вважає за можливе визнати поважною причину пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та надання позивачу строку тривалістю три місяці з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Що стосується позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У позовній заяві ОСОБА_5 посилається, що вона на момент смерті ОСОБА_6 була його дружиною, оскільки вважає, що рішення Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим від 17 грудня 2013 року по справі № 121/9816/13-ц, яким розірвано шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є незаконне.

Крім того вказує, що зазначене рішення не набрало законної сили, оскільки ухвалою про відкриття апеляційного провадження справа №121/9816/13-ц - розпочато апеляційний перегляд справи апеляційною інстанцією, проте через події у АР Крим справу до тепер не розглянуто.

При цьому зазначає, що наданні представником позивача копії заочного рішення від 17 грудня 2013 року Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим та ухвали Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27.02.2014 року по справі № 121/9816/13-ц про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , не можна приймати до уваги, оскільки посвідчувальні записи про копію рішення та набрання чинності, є незаконними, скільки печатка, штампи, підписи вчинені незаконними органами (посадовими особами).

Із матеріалів справи вбачається, що на підтвердження заперечень проти позову представником позивача надано суду копії заочного рішення від 17 грудня 2013 року Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим та ухвали Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 27.02.2014 року по справі № 121/9816/13-ц із яких вбачається, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 85-86 т. 2).

Проте, суд не може прийняти до уваги дані документи, оскільки відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вони засвідченні та виданні органами, їх посадовими та службовими особи на тимчасово окупованій території, діяльність вважаються незаконними.

Разом із тим, в матеріалах справи міститься копія витягу із Державного рєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 9 від 15.09.2020 року відповідно до якого шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано на підставі рішення суду від 17.12.2013, яке набрало чинності 30.12.2013 (а.с. 100 т. 2).

Таким чином вбачається, що ОСОБА_5 у розумінні вимог чинного законодавства не є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6 , тобто як його дружина.

При цьому, у заяві про прийняття спадщини ОСОБА_5 посилається, що спадщину вона прийняла, оскільки проживала разом із спадкодавцем.

Разом із тим, належних та допустимих доказів проживання ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 на час його смерті матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_5 не надано доказів того, що їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 , як необґрунтованого.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Таким чином, з ОСОБА_4 підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 551,20 грн.

Керуючись ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 1221-1224, 1261, 1266, 1269, 1270, 1272 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 52,76-83, 133, 141, 209-211,223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И РІ Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: Десята Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_3 додатковий строк тривалість три місяці з дня набрання чинності рішення суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Десята Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ІПН: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (зареєстрована за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Червона Зірка, ІПН: НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Букіна О.М.