Справа № 738/1507/20
№ провадження 2/738/513/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської області в складі судді Парфененко О. Я., за участю секретаря судового засідання Зубкович Н. Ф., представників позивача Пустовіта О. Ю., Рабченюк Л. П., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко-Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником

В С Т А H О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

11 листопада 2020 року ТОВ «Молоко-Країна» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником. Позовна заява мотивована тим, що відповідач з 01 лютого 2019 року до 04 грудня 2019 року працював у позивача на посаді водія автотранспортних засобів. На підставі пункту 4.26 робочої інструкції до посадових обов`язків відповідача входило виконувати доручення керівництва ТОВ «Молоко-Країна», які виникли в зв`язку з виробничою необхідністю. 11 листопада 2019 року у зв`язку із виробничою необхідністю відповідачу ввірені товарно-матеріальні цінності під звіт на підставі разових бухгалтерських документів для виконання окремого трудового доручення - видані грошові кошти під звіт на загальну суму 58 780,00 грн. та платіжні відомості, які були призначені для розрахунку за придбане молоко з іншими особами. 12 листопада 2019 року відповідач повідомив, що загубив грошові кошти. 14 листопада 2019 року відповідач склав розписку, в якій визнав факт втрати грошових коштів в сумі 58 780,00 грн. Відповідач частково відшкодував завдану шкоду, сплативши грошові кошти в сумі 6 430,00 грн. Позивач, посилаючись на статті 130, 131, 134, 232 КЗпП України, статті 11, 16, 22, 23 ЦК України просить стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Молоко-Країна» 52 350,00 грн матеріальної шкоди, 2 102,00 грн у відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору (арк. с. 1-3).

14 грудня 2020 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач просив відмовити у позові. Заперечення мотивовані тим, що: між відповідачем і позивачем договір про повну матеріальну відповідальність неукладений; відповідач не був матеріально-відповідальним працівником за обігом грошових коштів; позивач не забезпечив належні умови для зберігання грошових коштів; до трудових обов`язків відповідача, який працював водієм, не входило питання щодо здійснення грошового розрахунку підприємства із виробниками молока, але ці обов`язки відповідач виконував, бо не хотів втратити роботу. 11 листопада 2019 року відповідач отримав у бухгалтерії позивача 58 780,00 грн для виплати здавальникам молока, які залишив у кабіні транспортного засобу. Наступного дня виявив відсутність грошових коштів, про що повідомив керівництво. 04 грудня 2019 року відповідач звільнений з роботи за угодою сторін. Відповідач вважає, що його вина у втраті грошових коштів відсутня (арк. с. 41-44).

Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач заперечував проти поти позову, посилаючись на обставини, викладені у запереченнях на позовну заяву.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Зі змісту позовних вимог та позиції представників позивача, висловленої під час судового розгляду вбачається, що між позивачем і відповідачем виник трудовий спір, позивач звернувся до суду з вимогою про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству з вини працівника, який одержав під звіт готівкові кошти за іншими разовими документами, тобто з підстави, визначеної у пункті 2 статті 134 КЗпП України.

Суд встановив, що 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу в ТОВ «Молоко-Країна» в регіональне відділення «Мена» на посаду водія автотранспортних засобів, що підтверджується наказом № 0131/6-К про прийняття на роботу (арк. с. 6).

01 лютого 2019 року ОСОБА_1 ознайомлений та погодився виконувати посадові обов`язки водія автотранспортних засобів (молоковоз) регіонального відділення, що підтверджується його підписом на Робочій інструкції водія транспортних засобів. Відповідно до Робочої інструкції основним завданням водія є: виконання обов`язків, пов`язаних із транспортуванням сировини в пункт розвантаження приймання сировини згідно товарно-транспортних накладних, дотримання вимог та правил навантажувально-розвантажувальних робіт, стежити за технічним станом автомобіля. (арк. с. 7-11).

Згідно з Актом приймання-передачі та закріплення транспортного засобу від 18 червня 2019 року ОСОБА_1 переданий автомобіль ГАЗ 3307 реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з інструментами, автошинами та акумуляторною батареєю (арк. с. 12).

Відповідно до Видаткових касових ордерів 613, 611, 620, 617 від 11 листопада 2019 року ОСОБА_1 одержав від ТОВ «Молоко-Країна» готівкові кошти в загальній сумі 58 870,00 грн, з підставою: платіжна відомість № 7584, 7604, 7582, 7600, 7579, 7602, 7589, 7595 від 11 листопада 2019 року (арк. с. 13-14).

З документу «Пояснювальна» вбачається, що 14 листопада 2019 року ОСОБА_1 повідомляє директора ТОВ «Молоко-Країна» про втрату грошових коштів в сумі 58 780,00 грн, отриманих 11 листопада 2019 року (арк. с.15-16).

У розписці від 14 листопада 2019 року зазначено, що ОСОБА_1 погоджується повернути 29 390,00 грн (арк. с. 17).

Згідно з Актом приймання-передачі транспортного засобу від 03 грудня 2019 року ТОВ «Молоко-Країна» прийняло від ОСОБА_1 автомобіль ГАЗ 3307 реєстраційний номер НОМЕР_1 разом з інструментами, автошинами та акумуляторною батареєю (арк. с. 18).

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звільнений з роботи в ТОВ «Молоко-Країна» за угодою сторін, пункт 1 статті 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 1204/1-К про припинення трудового договору (арк. с. 19).

Згідно з квитанціями від 21 грудня 2019 року ОСОБА_1 сплатив ТОВ «Молоко-Країна» грошові кошти у загальній сумі 5 820,00 грн з призначенням платежу «відшкодування шкоди», «відшкодування коштів» (арк. с. 20-22).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників визначені у статті 130 КЗпП України, згідно з якою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Згідно з частинами 2, 3 статті 130 КЗпП України при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями статті 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працiвникам умови, необхiднi для нормальної роботи i забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працiвники зобов`язанi бережливо ставитися до майна пiдприємства, установи, органiзацiї i вживати заходiв до запобiгання шкодi.

Випадки повної матеріальної відповідальності передбачені в статті 134 КЗпП України, зокрема, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (пункт 2 статті 134 КЗпП України).

Стаття 138 КЗпП України передбачає, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Таким чином, обов`язковими умовами притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності згідно зі статтею 134 КЗпП України є: порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; нанесення підприємству прямої дійсної шкоди; вина у діях або бездіяльності працівника; прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Позивач зазначав, що відповідач у зв`язку із виробничою необхідністю для виконання окремого трудового доручення 11 листопада 2019 року отримав під звіт готівкові кошти в сумі 58 780,00 грн, які необхідно було передати іншим особам за придбане позивачем молоко на підставі платіжних відомостей. Причиною виникнення збитків є безвідповідальність відповідача до збереження грошових коштів, що призвела до втрати відповідачем грошових коштів.

Видача грошових коштів під звіт супроводжується правилами та обмеженнями, визначеними, зокрема, у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому Постановою Правління Національного банку України 29 грудня 2017 року № 148, яких необхідно дотримуватися як підприємству так і працівникові.

Відповідно до пункту 6 вказаного Положення суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10000 (десяти тисяч) гривень включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень включно.

Згідно пунктом 19 зазначеного Положення готівка під звіт або на відрядження видається суб`єктами господарювання підзвітним особам відповідно до законодавства України. Готівка видається під звіт: 1) на закупівлю сільськогосподарської продукції та заготівлю вторинної сировини на строк не більше 10 робочих днів; 2) на закупівлю брухту чорних металів і брухту кольорових металів - на строк не більше 30 робочих днів від дня видачі готівки під звіт; 3) на всі інші виробничі (господарські) потреби - на строк не більше двох робочих днів, уключаючи день отримання готівки під звіт.

У пункті 26 Положення зазначено, що видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки підписуються керівником і головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником. До видаткових ордерів додаються заяви на видачу готівки, розрахунки.

Суд дійшов висновку, що підстави для покладення на відповідача матеріальної відповідальності відсутні, оскільки відповідач не довів наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Зокрема, відсутні докази того, що відповідач порушив покладені на нього трудові обов`язки. Відсутні докази того, що відповідач був зобов`язаний здійснювати від імені позивача розрахунки готівкою з іншими особами, оскільки у переліку посадових обов`язків водія, що зазначені у робочій інструкції, відсутні обов`язки щодо отримання грошових коштів з каси підприємства для проведення розрахунків з їх іншим особам за отриману продукцію.

Доказів надання відповідачу окремого трудового доручення на здійснення від імені позивача розрахунків готівкою з іншими особами позивач також не надав, у наданих позивачем видаткових касових ордерах відсутні посилання на те, що грошові кошти видані для виконання такого доручення.

Докази наявності прямого причинного зв`язку між протиправною та винною дією чи бездіяльністю відповідача та шкодою, яка настала відсутні.

Натомість, встановлено, що позивач не дотримався вимог пункту 6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, оскільки здійснив розрахунок готівкою, який не пов`язаний із виплатою заробітної плати, протягом одного дня за кількома видатковими касовими ордерами з відповідачем - у розмірі більше ніж 50 000,00 грн, при цьому позивач не надав доказів щодо створення ОСОБА_1 умов, необхiдних для нормальної роботи з готівкою та забезпечення повного збереження доручених відповідачу грошових коштів, як того вимагають приписи статті 131 КЗпП України.

За таких обставин, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивач не надав доказів про винне порушення відповідачем обов`язків за трудовим договором і наявність причинного зв`язку між його

протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила.

На підставі викладеного, кеpуючись статтями 263 265 ЦПК Укpаїни, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Молоко-Країна» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду через Менський районний суд Чернігівської області.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Молоко-Країна», місцезнаходження вулиця Бориспільська, 9 в місті Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 31877099.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Рішення в повному обсязі складене 28 грудня 2020 року.

Суддя О. Я. Парфененко