Справа № 2-155/11
Провадження 6/216/9/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бутенко М.В.

за участю секретаря судового засідання Клименко О.В.

без участі сторін та без застосування технічного запису

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Кривий Ріг в Дніпропетровській області заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Свою заяву обґрунтовує наступним: рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2011 року по справі № 2-155/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнуто з відповідачів у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №14/03-03/10/2406 від 30.11.2006 року, яка станом на 14.12.2011 року становила 1 361 318,28 гривень. За даним рішенням суду був виданий виконавчий лист № 2-155/11 від 25.01.2012 року. Даний виконавчий лист неодноразово було пред`явлено стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для примусового виконання до Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг. Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15.05.2014 року у справі № 216/9384/13-ц на ОСОБА_1 було накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Виконавче провадження по справі було закінчено, а обмеження не було скасоване державним виконавцем.

На теперішній час в провадженні Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг за вказаним виконавчим листом знов перебуває виконавче провадження ВП № 51194816 від 21.05.2016 року.

За цей час, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило своє право вимоги за кредитним договором № 14/03-03/10/2406 від 30.11.2006 року до ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Вектор Банк», яке у подальшому здійснило відступлення права вимоги на користь ТОВ «ФК «Форінт», та ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2018 року у виконавчому провадженні було замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Форінт».

З питання зняття обмеження в праві виїзду за межі України, заявник ОСОБА_1 звертався до заінтересованої особи Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг, але його повідомили листом за № 2344 від 12.06.2017 року про те, що у державного виконавця немає законних підстав скасувати рішення суду про заборону на виїзд закордон тому, що виконавче провадження про стягнення з нього на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 316 318 гривень 28 копійок фактично не виконано.

На теперішній час, у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби міста Кривого Рогу перебуває виконавчий лист від 25.01.2012 року, стягувачем за яким є, у зв`язку із відступленням права вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю» Фінансова компанія «Форінт», що підтверджується ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23.04.2018 року у справі № 2-155/11.

На адвокатський запит Центрально-Міський ВДВС м. Кривий Ріг, листом за № 10153 від 20.03.2019 року, повідомив про те, що на теперішній час він не може зняти вищезазначене обмеження з підстав того, що:у державного виконавця немає законних підстав скасувати рішення суду про заборону на виїзд закордон тому,що виконавче провадження про стягнення з мене на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 316 318 гривень 28 копійок фактично не виконано; виконавче провадження де боржником є ОСОБА_1 , стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за №45768283 перебувало на виконанні Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг в період з 09.12.2014 року по 24.06.2015 року на підставі виконавчого листа №2-155/2011 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення боргу у сумі 1 363138,28 грн., тому 24.06.2015 року державний виконавець Голотяк М.С. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п 5 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за редакцією, яка діяла на той час; виконавче провадження за №3888547 де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», перебувало на виконанні Центрально-Міського ВДВС м. Кривий Ріг в період з 15.07.2013 по 02.12.2013 року на підставі виконавчого листа№2-155/2011 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу, про стягнення боргу у сумі 1 363138,28 грн.,тому 24.06.2015 року державний виконавець Голотяк М.С. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», за редакцією, яка діяла на той час, та матеріали вказаних виконавчих проваджень на теперішній час знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

ОСОБА_1 просить суд задовольнити заяву з питання скасування обмеження у праві виїзду за межі України до суду, так як він не вважає себе особою, яка ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2011 року по справі №2-155/11 і ніколи не ухилявся, так як в нього є майно, за рахунок якого може бути здійснене задоволення вимог стягувача та виконане рішення суду в повному обсязі, але на теперішній час воно перебуває під судовим спором у цивільній справі № 2-2137/2010, яка перебуває в провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, і на нього, з незалежних від заявника обставин, тривалий час не може бути здійснене стягнення, та він не може його реалізувати для виконання рішення суду На підтвердження цього заявником до матеріалів справи додано копію зустрічної позовної заяви від 15.10.2015 року у цивільній справі № 2-2137/2010, копію ухвали ВССУ від 15.07.2015 року та інформацію щодо даної справи з офіційного порталу «Судова влада України». Заявник розуміє, що з нього за вказаним рішенням суду стягнуто значні кошти, але навіть поїхати їх заробити, щоб поступово погашати борг, він не має змоги через наявне обмеження, хоча має наявні пропозиції такої роботи. Заробити такі кошти в Україні на теперішній час неможливо. Крім цього, через цю заборон, заявник навіть не може відвідати своїх тяжкохворих родичів, які мешкають у Росії.

Раніше, в судових засіданнях, заявник неодноразово підтримував свою заяву та просив суд її задовольнити, 06.02.2020 року надав суду заяву про розгляд заяви без його участі.

Представник Центрально-Міський ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) під час розгляду даної заяви неодноразово с судових засіданнях заперечувала щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , обґрунтовує свої заперечення наступним: на виконанні у Центрально-Міському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-155/2011 від 26.12.2011 року виданий Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення боргу в розмірі 1363138,28 грн. з ОСОБА_1 на користь ТОВ « Фінансова компанія « Форінт» (заміна сторони за рішенням суду з ВАТ «Райффайзен Банк Аваль » на ТОВ « Фінансова компанія « Форінт» від 10.07.2018 року, що з 21.05.2016 року по теперішній час активне та не є завершене.

В рамках даного виконавчого провадження відповідно до вимог ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція 1999 року) державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з вказаним розміром 10% від суми заборгованості виконавчого збору на користь держави, що становить 136313,82 грн.

Дане рішення суду перебувало на виконані у відділі ДВС вже неодноразово. В ході проведення виконавчих дій як по попередньому виконавчому провадженню, яке перебувало у відділі ДВС ще до відкриття діючого виконавчого провадження, так і по активному виконавчому провадженню, державним виконавцем були виявлені обставини, які дали підґрунтя вважати, що боржник ОСОБА_1 злісно ухиляється від виконання рішення суду та може виїхати за територію України, про що свідчать матеріали виконавчого провадження, і державний виконавець був змушений вдаватися до заходів примусу до боржника спочатку у вигляді: забезпечення його негайного приводу, а потім оголошення розшуку боржника.

З вищезазначеного вбачається, що у державного виконавця були наявні підстави вважати боржника таким, що ухиляється від виконання рішення суду, чим порушує ст.124 Конституції України.

Рішенням Центрально-Міського суду від 15.05.2014року було задоволено подання начальника відділу Носача П.Г. та обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Боржник звертався до державного виконавця, який веде відносно нього активне виконавче провадження, з проханням скасувати відносно нього обмеження, на що йому було надіслано роз`яснення, в якому в скасуванні заходів примусового виконання йому було відмовлено.

Намір виїхати за територію України підтверджується ще зверненням боржника від 25.05.2017 року, на яке йому було надано відмову раніше ще у 2017 році..

Оскільки у державного виконавця не має законних підстав скасувати рішення суду,про заборону на виїзд за кордон тому що виконавче провадження про стягнення з боржника на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 1 316 318 гривень 28 копійок, фактично ним не виконано, виконавчий збір на користь держави у розмірі 136313,82 грн. не стягнуто, Центрально-Міський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) заперечує щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , так як обмеження боржника у праві виїзду за кордон є одним із заходів примусового виконання, який скасовується з підстав визначених ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження». Також просять суд звернути увагу, що попереднє ВП № 51194816, в якому було винесено ухвалу про обмеження виїзду, знищено, але відповідно до відомостей АСПВ, воно не було закінчене фактично, тому повторним пред`явленням розпочато та всі здійснені заходи в ньому не підлягають скасуванню. Просять суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 26 грудня 2011 року по справі № 2-155/11 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було стягнуто з відповідачів у солідарному порядку, на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором №14/03-03/10/2406 від 30.11.2006 року, яка станом на 14.12.2011 року становила 1 361 318,28 гривень.

За даним рішенням суду був виданий виконавчий лист № 2-155/11 від 25.01.2012 року.

Даний виконавчий лист неодноразово було пред`явлено для примусового виконання до ВДВС. В процесі його виконання, на підставі подання ВДВС, ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15.05.2014 року у справі № 216/9384/13-ц на ОСОБА_1 було накладено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України « Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 21.01.1994 року громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

П. 5) ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно ч.ч.2,3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013 року) Європейський суд з прав людини застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон в зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі Європейський суд з прав людини визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише в зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно частин 5-8 статті 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. Відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Як встановлено в судовому засіданні, підставою для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 слугувало те, що він є боржником у виконавчому провадженні про стягнення заборгованості на користь юридичних осіб. Рішення суду винесено у 2011 році. Під обмеженням у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 перебуває з 2014 року. З даних виконавчої служби встановлено, що виконавче провадження за цим рішенням виконується не постійно та дуже довготривалий час. Суд вважає, що ВДВС протягом тривалого часу не здійснював належним чином свою діяльність щодо виконання судового рішення, а у судовому засіданні не доказали факту свідомого ухилення боржника від виконання рішення та не спростували відповідних обставин шляхом доведення протилежного. З метою недопущення порушення прав та законних інтересів боржника у результаті вжиття таких радикальних заходів забезпечення виконання рішення, суд вважає за можливе задовольнити заяву ОСОБА_1 та скасувати відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати обмеження в праві виїзду за межі України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , застосоване ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15.05.2014 року у справі №216/9384/13-ц.

Копію ухвали направити до Центрально-Міський ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) та усім сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку (ст.353 ЦПК України) до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: М. В. Бутенко