ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина до складу якої увійшов житловий будинок загальною площею 30,9 м. разом з надвірними будовами, що розташований по АДРЕСА_1 . 27.01.1990 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона все належне їй майно заповіла позивачеві ОСОБА_1 .

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний їй житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем. Позивачу надали роз`яснення про те, що у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

Крім цього, представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 було подано додаткове пояснення в якому зазначено, що вищевказаний житловий будинок був збудований у с. В. Мотовилівка у 1952 році. Порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року та вставила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року. Вказаною інструкцією обов`язковою була реєстрація права власності на житлові будинки в органах БТІ лише у містах і селищах міського типу, однак не у сільській місцевості. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 05.08.1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по господарського обліку, проведення технічної інвентаризації щодо зазначених об`єктів нерухомості є необов`язковим. Тому вищевказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином зареєстровано органом місцевого самоврядування в по господарській книгі, що підтверджується випискою з по господарської книги на будинок АДРЕСА_1 , яке підтверджує право приватної власності.

На підставі зазначеного, представник позивача просив суд визнати за позивачем ОСОБА_1 право власностіна житловий будинок загальною площею 30,9 м. разом з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 серпня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином, через канцелярію суду подав клопотання, в якому просить розглядати справу без участі їхнього представника, проти позову не заперечують.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.10.2014 року виконавчим комітетом Чевономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, серія НОМЕР_1 /а.с.15/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на житловий будинок разом з надвірними будовами, що розташований по АДРЕСА_1 .

27 січня 1990 року ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона належний їй на праві власності жилий будинок разом з надвірними будовами, які знаходяться в АДРЕСА_1 , і все те майно, яким вона володітиме на день смерті, заповіла дочці позивачеві ОСОБА_1 /а.с.24-25/.

Відповідно до довідки Мотовилівської сільської ради №650 від 17.07.2020 року вбачається, що на земельній ділянці пл. 0,1676 га по АДРЕСА_1 дійсно розташований житловий будинок загальною площею 30,9 кв.м., житловою пл. 22,1 кв.м, що належав гр. ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.17/.

Згідно довідки Фастівського БТІ №570 від 22.06.2020 року згідно даних КП ФМР «Фастівське БТІ», станом на 01.01.2013 року, за адресою: АДРЕСА_1 по праву приватної власності не зареєстрований. Первинна інвентаризація домоволодіння була проведена техніком з інвентаризації нерухомого майна 16.07.2007 року, на ім`я ОСОБА_3 /а.с.18/.

Згідно технічного паспорту власником житлового будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 /а.с.19-22/.

Відповідно до довідки Фастівського БТІ №1601 від 18.12.2020 року згідно матеріалів архівної справи №658 житловий будинок по АДРЕСА_1 збудований в 1952 році.

Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний їй житловий будинок, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріусом Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області було відмовлено, з підстав відсутності правовстановлюючих документів, які б підтверджували факт права власності на житловий будинок за спадкодавцем.

Крім цього, відповідно до заяв про письмове опитування свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтвердили, що померлій ОСОБА_6 державою була виділена земельна ділянка на якій вони самі збудували свій будинок АДРЕСА_1 ) та в подальшому проживали в ньому все життя /а.с.30-33/.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 76 ЦПК України докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено «у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно».

Також у даному Листі зазначено, що «найпоширенішою причиною звернення особи в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем».

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що спадкодавець за життя набула у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , однак не встигла здійснити державну реєстрацію будинку у відповідних органах.

Суд вважає доведеним, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому набула право спадкування, але в зв`язку з відсутністю державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, немає можливості переоформити на своє ім`я спадщину, саме тому у суду є всі підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок разом з надвірними будовами в порядку спадкування за заповітом, оскільки іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності державної реєстрації правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно не існує

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 328, 392, 1218, 1268 ЦК України та статтями 3,10,76-81Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Мотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок загальною площею 30,9 м. разом з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська