КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Київ

Справа № 2-16/13

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року, постановлену у складі судді Саламон О.Б.,

у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ПАРІС» про заміну стягувача у виконавчих провадженнях у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02 грудня 2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 257 320, 44 доларів США (еквівалент 2 056 762 грн.) та судові витрати у рівних частках в розмірі 1 820 грн.

30 червня 2010 року представник ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» звернувся до суду з заявою про заміну сторони у справі, заміну стягувача в виконавчих провадженнях, в якій посилається на те, що 28.02.2019 між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 та додатковими угодами до нього, договором поруки та договором іпотеки.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року заяву задоволено частково.

Замінено стягувача у виконавчому листі №2-16/13, виданому на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «ФІДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 257 320, 44 доларів США (еквівалент 2 056 762 грн.) та судового збору в розмірі 1820 грн. з ПАТ «ФІДОБАНК» на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ПАРІС» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А).

Замінено стягувача у виконавчому провадженні №49855636, відкритому на підставі виконавчого листа №2-16/13, виданому на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ФІДОБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 257 320, 44 доларів США (еквівалент 2056 762 грн.) з ПАТ «ФІДОБАНК» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ПАРІС» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 77А).

В задоволенні інших вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що загальна сума заборгованості, що була передана ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» за договором про відступлення права вимоги від 28.02.2019 року та сума загальної заборгованості, сума процентів за кредитом, не відповідають сумам, зазначеним у рішенні Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-16/13 від 02.12.2013 р.

Отже, обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора (ТОВ «Фінансова Компанія Паріс»), і які є істотними умовами договору про відступлення права вимоги від 28.02.2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» та ПАТ «Фідобанк», не відповідають обсягу заборгованості відповідачів, визначеному рішенням Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-16/13 від 02.12.2013 року, і заміна сторони в виконавчому проваджені, відкритому на підставі виконавчого документа, виданого в рамках рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі 2-16/13, в даному випадку не відповідає нормам чинного законодавства України.

Стверджує, що ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» не підтвердила, що до нього перейшли права та обов`язки ПАТ «Фідобанк» щодо вимоги по сплаті за кредитним договором №014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року, у сумі - 257 320,44 доларів США (еквівалент - 2 056 762 грн.) а саме: 220 009,02 доларів США (еквівалент 1 758 532 грн.) - заборгованість по кредиту; 26 747,35 доларів США (еквівалент 213 791,56 грн.) - відсотки; 6318,25 доларів США (еквівалент 50 501,80 грн.) пеня за прострочення кредиту; 4 245, 82 доларів США (еквівалент 33 936,83 грн.) пеня за прострочення відсотків, від ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Дане положення находить своє підтвердження у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13 та постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі № 760/8702/13.

Крім того, ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» не додано до суду першої інстанції копію кредитного договору № 014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року та додатків до нього, що в свою чергу унеможливлює встановити тотожність договору та додатків, з поданими до позовної заяви ПАТ «Фідобанк» кредитного договору № 014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року та додатків, які були підставою прийняття рішення Деснянським районним судом м. Києва від 02.12.2013 року.

Також ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» не надало документів, які б підтверджували, що виконавче провадження № 49855636 відкрито саме за виконавчим листом № 2-16/13, виданим Деснянським районним судом м. Києва.

Звертає увагу на те, що заявником надано копію платіжного доручення № 172 від 27.02.2019 року, як доказ сплати за договором про відступлення права вимоги укладеного між ТОВ Фінансова Компанія Паріс» та ПАТ «Фідобанк» від 08.02.2019 року, яке не завірено банком та не завірено заявником, тобто не може бути належним доказом.

Крім того, норми чинного законодавства України не передбачають заміну сторони у виконавчому листі.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» договір про відступлення права вимоги в установленному законом порядку не оспорювався, недійсним не визнавався, а отже в силу норм ЦК України є правомірним, і підлягає виконанню. При цьому в судовому засіданні представником заявника надано оригінал вказаного договору для огляду. Факт передачі документів щодо боргових зобов`язань підтверджується актом приймання-передачі документації, витягом з додатку до Акту приймання-передачі документації. З огляду на викладене, суд вважав заперечення сторони боржника необґрунтованими, та дійшов висновку, що заява в частині заміни стягувача у виконавчих листах та виконавчому провадженню підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає нормам процесуального права та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст.515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК та ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється його правонаступником.

У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до ч.5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).

Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу ( ч. 5 ст. 442 ЦПК України).

Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 257 320, 44 доларів США (еквівалент 2 056 762 грн.) та судові витрати у рівних частках в розмірі 1820 грн.

З матеріалів справи та змісту заочного рішення суду від 02.12.2013 року встановлено, що даний спір виник з приводу невиконання умов кредитного договору 014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року, додаткових угод до договору та договору поруки №014/0398/81/03023/1 від 21.06.2007 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Деснянським районним судом м. Києва на підставі зазначеного вище рішення видано чотири виконавчих листи, про що свідчить заява ПАТ «Фідобанк» (а.с. 139).

11.02.2016 року Деснянським РВ ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження №49855636 з примусового виконання виконавчого листа, боржником за яким є ОСОБА_1

28.02.2019 року між ПАТ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» укладено договір відступлення прав вимоги, на підставі якого ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС» набув право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 та додатковими угодами до нього, договором поруки та договором іпотеки, що підтверджується договором, додатком до договору, актом приймання-передачі документації, витягом з додатку до Акту приймання-передачі документації, протоколом електронного аукціону, платіжним дорученням № 172 від 27.02.2019 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони у виконавчому провадженні зі стягувача ПАТ «Фідобанк» на стягувача ТОВ «Фінансова компанія ПАРІС», оскільки після набрання рішенням суду законної сили змінився стягувач, а тому не набувши статусу стягувача, правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні новий кредитор позбавлений можливості звернутися до виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума загальної заборгованості, що була передана за договором про відступлення права вимоги, не відповідає сумам загальноїзаборгованості, зазначеним у заочному рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року, колегія суддів відхиляє, оскільки оскаржуваною ухвалою замінено стягувача у виконавчому провадженні за виконавчим листом №2-16/13, виданому на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2013 року, тобто в межах суми заборгованості по кредитному договору, встановленої рішенням суду, під час виконання якого підлягає стягненню саме та сума, що зазначена у судовому рішенні.

Для вирішення питання про заміну стягувача має значення факт укладення такого договору та передача документів новому кредитору. Факт передачі документів щодо боргових зобов`язань ОСОБА_1 підтверджується додатком № 1 до договору про відступлення прав вимоги від 28.02.2019 року.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором про відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження, що відповідає положенням статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» не підтвердила, що до нього перешли права та обов`язки ПАТ «Фідобанк» щодо вимоги по сплаті за кредитним договором №014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року, спростовуються матеріалами справи, зокрема договором про відступлення прав вимоги від 28.02.2019 року, додатком до договору, актом приймання-передачі документації до договору, витягом з додатку до Акту приймання-передачі документації, протоколом електронного аукціону та платіжним дорученням № 172 від 27.02.2019 року.

Як вбачається з витягу з додатку до Акту приймання-передачі документації до договору про відступлення прав вимоги від 28.02.2019 року до ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 014/0398/81/03023 від 21.06.2007 року, додатковими угодами № 1 та № 2 до кредитного договору та договором поруки №014/0398/81/03023/1 від 21.06.2007 року, додаткової угоди № 1 до договору поруки, договором іпотеки № 014/0398/81/03023, договором купівлі-продажу квартири. Вказані документи передані ТОВ «Фінансова Компанія Паріс» в оригіналі.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником надано копію платіжного доручення № 172 від 27.02.2019 року, яка не завірена банком та заявником, тобто не може бути належним доказом, висновків суду не спростовують, оскільки заявником надано достатньо доказів на підтвердження того, що він є новим кредитором. Під час розгляду заяви про заміну сторони судом першої інстанції боржник, який був належним чином повідомлений про розгляд вказаної заяви, не заявляв клопотання про витребування оригіналів письмових доказів та не звертався до суду з обґрунтованою заявою щодо сумнівів таких доказів, а підстав ставити під сумнів відповідність поданих копій їх оригіналу у суду не було.

Враховуючи положення ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, а також ч. 5 ст. 442 ЦПК України, згідно з якою положення ст. 442 ЦПК України «Заміна сторони виконавчого провадження» застосовуються у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі як до відкриття виконавчого провадження так і після відкриття виконавчого провадження, тому доводи боржника щодо відсутності відкритого виконавчого провадження суперечать нормам процесуального законодавства та не є підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача.

Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту ст. 512, 514 ЦК України та ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилання представника скаржника на наявність постанов Верховного Суду у справах з аналогічних правовідносин, у яких було відмовлено у задоволенні заяви про заміну стягувача його правонаступником з тих підстав, що переданий за договором відступлення прав вимоги обсяг заборгованості не відповідає обсягу заборгованості, зазначеному у рішенні суду про стягнення такого боргу, колегія суддів відхиляє, оскільки обставини даної справи та обставини, викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник, суттєво відрізняються, а підстави відмови у заяві є зовсім іншими, ніж зазначає представник.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13 підставою для відмови у заміні стягувача стала та обставина, що доданий позивачем до матеріалів справи витяг з додатку №1 до договору взагалі не містив інформації про заборгованість боржника.

У постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 760/8702/13, якою було скасовано ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 23 травня 2018 року, а в задоволенні заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження - відмовлено, Верховний Суд виходив з того, що за договором відступлення права вимоги від 11 травня 2017 року ПАТ «Універсал Банк» передав, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняв право вимоги за кредитним договором № 0479005USD000177 від 12 травня 2008 року, а у вказаній справі рішенням суду стягнуто заборгованість з боржника за кредитним договором № 06/2496К-07 від 13 липня 2007 року. Тобто предметом відступлення права вимоги був один кредитний договір, а рішення суду про стягнення заборгованості було ухвалено на підставі зовсім іншого договору

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про заміну сторони виконавчого провадження у справі, з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому ухвала підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Чобіток А.О.