КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Поливач Л.Д.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик», про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Києва об`єктів житлового фонду.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 03 грудня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав квартири № 265, загальною площею 88,41 кв.метрів, в будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 .

Замовником будівництва є Товариство з обмеженою відповідальністю «Житловик» (надалі ТОВ «Житловик»).

Згідно укладених договорів виконання зобов`язань забудовника перед інвесторами мало б відбутися шляхом передачі у власність останніх квартир в житловому будинку, для фінансування будівництва якого залучалися кошти інвесторів, однак вказаного не відбулось.

Позивач просив суд зобов`язати Київську міську раду надати згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Києва незавершеного будівництвом житлового комплексу готовністю 3,99 відсотків, який будується за адресою: АДРЕСА_1 , і виконати обов`язок прийняти його до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд невірно з`ясував обставини справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що об`єкти незавершеного будівництва житлового призначення також відносяться до житлового фонду і можуть передаватись до комунальної власності, а тому підстав для відмови в задоволенні позовних вимог не вбачає.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Київської міської ради вказує, що до Департаменту з питань державного архітектурного-будівельного контролю міста Києва документи, які дають право виконувати будівельні роботи та засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та щодо здійснення контролю стосовно об`єкта будівництва за адресою АДРЕСА_1 не передавались.

Крім того, Департамент не видавав та не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництва за вказаною адресою, а тому вимоги позивача вважає не обґрунтованими.

У судовому засіданні позивач підтримав свою позицію, інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що процедура передачі об`єкта незавершеного будівництва у комунальну власність територіальної громади не затверджена.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «Житловик» 29 грудня 2005 року укладено договір інвестування № 105-120 будівництва житлового будинку, предметом якого є спільна участь сторін в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на наступних умовах.

Порядок інвестування позивачем та отримання його результатів визначено п. 1.1.2 та 1.1.4. договору інвестування. Зокрема, п. 1.1.2. договору передбачено, що позивач приймає участь в інвестуванні будівництва Об`єкту шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки з подальшим отриманням її у власність. Згідно п. 1.1.4 договору позивач набуває право отримання своєї частки у будівництві після вводу об`єкту в експлуатацію та здійснення всіх розрахунків.

Згідно пункту 2.1. частка ОСОБА_2 в будівництві об`єкту складається з двокімнатної квартири № 265 загальною площею 88,41 кв. м на 5 поверсі 5 секції.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.06.2011р. задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено визнати право власності за ОСОБА_2 на майнові права на квартиру №265, житловою площею - 40, 24 кв.м, загальною площею - 88, 41 кв. м., в будинку АДРЕСА_1 . (а.с. 10)

03 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до умов якого право вимоги покупця до особи, яка здійснює будівництво житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 (забудовник), перейшло покупцю квартиру № 265 відповідно до проекту та типажу будівництва, який існує на момент передачі квартири (секція -5, поверх -5, кількість кімнат -2, загальна площа 88,41 м2).

Відповідно до п. 1.3 Договору, майнові права реалізуються шляхом набуття права власності на квартиру № 265 . Право власності на квартиру № 265 у покупця виникає після введення в експлуатацію житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , оформлення та реєстрацію свідоцтва про право власності.

Відповідно до п. 1.4 Договору квартира № 265 вважається переданою покупцю на наступний день після введення житлового будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , в експлуатацію.

В 2009 році будівництво житлового комплексу було зупинено через фінансову неспроможність ТОВ «Житловик» продовжувати будівництво.

Постановою від 22 жовтня 2012 року Господарського суду м. Києва ТОВ «Житловик» визнано банкрутом. (а.с. 25).

Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва (створення майна) (абз. 1). У разі потреби особа може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону. Об`єкт незавершеного будівництва за визначенням ч. 3 ст. 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю будівельних матеріалів, які є майном, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво).

Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього Закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Статтею 2 вказаного Закону регламентовано, що об`єктами передачі є нерухоме майно, у тому числі об`єкти незавершеного будівництва.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» цей Закон регулює відносини, пов`язанні з передаючою об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність. А відповідно до ч. 3 ст. 1 цього закону передача у державну або комунальну власність об`єктів права інших форм власності може регулюватися положеннями цього закону, якщо інше не передбачено законом або рішеннями відповідних місцевих рад.

Згідно ст. 2 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» об`єкти передачі є, зокрема, об`єкти житлового фонду, в тому числі незавершені будівництвом.

Згідно ст. 4 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передача об`єктів у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах здійснюється за наявності згоди відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, якщо інше не передбачено законом. Згідно п. 51) ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про місцеве самоврядування» надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність, а також щодо придбання об`єктів державної власності належить до виключної компетенції сільської селищної, міської ради.

Відповідно ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Згідно п. 1 ч. 9 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські, районі в містах (у разі їх створення) ради мають право вносити пропозиції про передачу або продаж у комунальну власність відповідних територіальних громад інших об`єктів, що належать до державної та інших форм власності, якщо вони мають важливе значення для забезпечення комунально-побутових і соціально-культурних потреб територіальних громад.

Місцевий суд зазначив, що передача об`єктів у комунальну власність територіальних громад відбувається шляхом прийняття рішення відповідною радою про надання згоди на прийняття об`єктів та їх фактичної передачі за процедурою, відповідно положенню про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебуває у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ, та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 листопада 1995 № 891, Положенню про порядок передачі об`єктів права державної та комунальної власності, затвердженого постановою КМУ від 21 вересня 1998 року № 1482.

Доводи, позивача про визнання судовим рішенням права власності замовника на об`єкт незавершеного будівництва, а відтак можливість його передачі до комунальної власності громади колегія суддів відхиляє, оскільки вказане за жодних умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу новоствореного нерухомого майна, а як було вірно вказано місцевим судом порядок передачі об`єкта незавершеного будівництва у комунальну власність територіальної громади не затверджено.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «22» грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: