ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року

м.Суми

Справа №576/2251/20

Номер провадження 22-ц/816/2409/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2020 року в складі судді Сапона О.В., ухваленого в м. Глухів Сумської області,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області про відшкодування моральної шкоди.

Вимоги мотивувала тим, що вона надіслала на адресу відповідача запит про надання публічної інформації - щодо наявності на території м. Глухів вільних земельних ділянок, які можуть бути використані під забудову житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач в порушення вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповіді на звернення не надав.

На захист свого порушеного права ОСОБА_1 звернулась до Сумського окружного адміністративного суду, який рішенням від 31 серпня 2020 року у справі №480/2728/20 зобов`язав відповідача повторно направити відповідь на запит позивачки від 06 квітня 2020 року про надання публічної інформації.

Зазначає, що такою протиправною бездіяльністю відповідача їй було завдано моральної шкоди, яка полягала у стражданнях та приниженні. Вказані негативні емоції призвели поганого самопочуття та пригніченого настрою.

Посилаючись на ці обставини ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на її користь відшкодування завданої моральної шкоди у розмірі 23615 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області на користь позивачки відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача 2102 грн судового збору на користь держави.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що протиправна бездіяльність відповідача встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, поза розумним сумнівом негативно вплинула на моральний стан позивачки, оскільки виявилися марними її очікування на належне виконання органом місцевого самоврядування законної вимоги. Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку про те, що вказані обставини дають підстави для констатації факту завдання позивачці моральних страждань. З огляду на вид та обставини вчинення дій (бездіяльності), які були визнанні протиправними, характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (тривалість та можливість відновлення), їх доведеність, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди грошову суму в розмірі 300,00 грн.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить змінити рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було необґрунтовано встановлено розмір відшкодування моральної шкоди, не враховано характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, позбавлення можливостей їх реалізації. Суд першої інстанції також не врахував, що позивачка є особою з інвалідністю ІІ групи та має суттєві обмеження життєдіяльності, а саме: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку. Стверджує, що нехтування відповідачем її законних прав під час розгляду запиту сприймалося нею, як образа, призвело до сильного психологічного дискомфорту, погіршення самопочуття, емоційного хвилювання.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області не надав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 06 квітня 2020 року позивач звернулась до виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області з запитом про надання публічної інформації: просила надати інформацію про наявність на території м. Глухів вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідь на свій запит позивачка не отримала та вимушена була звернутися до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року вказані вище вимоги позивачки були задоволені частково, зобов`язано виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області повторно направити ОСОБА_1 відповідь на її запит від 06 квітня 2020 року про надання публічної інформації.

Цим рішенням встановлено, що вимога позивачки про визнання протиправною бездіяльності виконавчого комітету Глухівської міської ради Сумської області при розгляді запиту з мотивів, наведених у позовній заяві, задоволенню не підлягає. Також не підлягає задоволенню вимога позивачки зобов`язати виконавчий комітет Глухівської міської ради Сумської області розглянути запит від 06 квітня 2020 року, оскільки він вже був розглянутий.

Водночас, рішенням Сумського окружного адміністративного суду з метою дотримання прав позивачки, визначених Законом України «Про доступ до публічної інформації», зобов`язано відповідача повторно надіслати на адресу ОСОБА_1 (у тому числі і на адресу надану у ході судового розгляду) відповідь на її запит від 06 квітня 2020 року про надання публічної інформації.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року фактично встановлено порушення прав ОСОБА_1 на отримання публічної інформації.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. (ч. 5 ст. 23 ЦК України).

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача органу місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним з ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції, проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Їх оцінка залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Оцінивши обставини справи, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно установив, що бездіяльність відповідача щодо ненадання позивачу відповіді на його публічний запит підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили та мала негативний вплив на його емоційний стан.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли у позивачки внаслідок порушення відповідачем - органом місцевого самоврядування її прав, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Верховний Суд в своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 висловив правову позицію, відповідно до якої, порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним обов`язкам (ст.3, 19 Конституції) та завжди викликає в людини негативні емоції. Оцінка рівня негативних емоцій, що вказують на моральні страждання людини залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого.

Оцінюючи рівень негативних емоцій, що вказують на моральні страждання позивачки та враховуючи те, що відповідач фактично підготував відповідь на запит про публічну інформацію адресовану позивачці, проте не вжив дій щодо належного її повідомлення про результати розгляду запиту, а також враховуючи те, що фактично рішенням Сумського окружного адміністративного суду порушені права позивачки було відновлено, колегія суддів приходить до висновку, що з урахуванням принципу розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції правильно визначив розмір завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч приписам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивачкою не було надано суду жодних доказів, які б свідчили про значний рівень перенесених нею в наслідок порушення її права негативних емоцій, що вказують на її моральні страждання.

Матеріали справи не містять доказів щодо визначення глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивачки, які б не були досліджені місцевим судом, а також вказували на не співмірність присудженого судом розміру. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким місцевим судом була надана належна правова оцінки при визначені розміру моральної шкоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - О.І. Собина

Судді: О.Ю.Кононенко

С.С. Ткачук