Єдиний унікальний номер 741/1214/19
Провадження № 2/741/178/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 09 грудня 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

позивача, її представника адвоката Веремій Т.М.,

представника відповідача адвоката Якуби Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 16 травня 1992 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони (сторони) мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У період шлюбу вони (сторони) за спільні кошти придбали автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який був зареєстрований на ім`я відповідача та на даний час перебуває у його користуванні. Ринкова вартість автомобіля становить 106 400 грн. Під час шлюбу вони (сторони) також набули у власність земельні ділянки площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 . Ця земельна ділянка була виділена їм (сторонам) на підставі рішення виконкому Носівської міської ради народних депутатів від 24 листопада 1993 року для будівництва житлового будинку та в 2006 році приватизована на ім`я відповідача. Приблизна ринкова вартість земельної ділянки становить 53 172 грн. На зазначеній земельній ділянці спільними зусиллями та за спільні кошти було побудовано житловий будинок загальною площею 58 кв. м. З початку літа 2019 року вони (сторони) проживають окремо та перебувають у процесі розлучення. Вона (позивач) виїхала із спільного житла, доступу до спільного майна немає, з відповідачем не спілкується. Відповідач не бажає розділити майно мирним шляхом.

ОСОБА_1 просила суд:

- визнати автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 , та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м., об`єктами права спільної сумісної власності подружжя;

- у порядку поділу майна визнати за нею (позивачем) та відповідачем у рівних частинах (по 1/2 частині за кожним) право власності на зазначене майно;

- стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, які зазначені у позовній заяві, та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що має посвідчення водія, має намір користуватися автомобілем, бажає користуватися будинком та земельними ділянками, бажає зареєструвати своє право власності на спірне майно. Вона (позивач), її представник та представник відповідача, мали намір укласти мирову угоду, за умовами якої їй би сплатили вартість її частини у майні. Але потім змінилися обставини і вона ( ОСОБА_1 ) не бажає отримувати компенсацію за майно.

9 грудня 2020 року позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили їх задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. У поданій до суду заяві позивач зазначила, що у період судового розгляду справи відповідач здійснив відчуження автомобіля «MITSUBISHI Lancer». Вона (позивач) не погоджується із сумою, яку відповідач вніс на депозитний рахунок суду в рахунок компенсації вартості 1/2 частини автомобіля «MITSUBISHI Lancer», оскільки ця сума не відповідає дійсній вартості автомобіля на час його поділу.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково, просила визнати за позивачем право власності на 1/2 частини житлового будинку, земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, компенсувати вартість половини автомобіля.

9 грудня 2020 року відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти.

17 листопада 2020 року до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення до судових дебатів, в яких вона просила у порядку поділу майна подружжя визнати за сторонами в рівних частинах право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), яка розташована за цією ж адресою, а також компенсувати позивачу вартість 1/2 частини автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , у розмірі 53 200 грн. за рахунок коштів, внесених відповідачем на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції № 78 від 17 березня 2020 року, шляхом їх перерахування на користь позивача.

У зв`язку із неявкою 9 грудня 2020 року віх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши та дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 16 травня 1992 року сторони зареєстрували шлюб, який рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 вересня 2019 року у справі № 741/511/19 (провадження № 2/741/443/19) було розірвано, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5) та інформацією з комп`ютерної програми «Д-З».

З матеріалів справи (а.с. 6; 12-20) вбачається, що за час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . На підставі рішення 26 сесії 4 скликання Носівської міської ради Чернігівської області від 8 лютого 2006 року на ім`я ОСОБА_2 було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 020124, відповідно до якого ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 . На цій земельній ділянці сторонами у період шлюбу було побудовано житловий будинок загальною площею 58 кв. м., житловою площею 35,2 кв. м.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України та ч. 3 ст. 368 ЦК Україи майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному кодексі України 2004 року.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У судовому засіданні встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо поділу спільного сумісного майна за взаємною згодою, що підтверджується обставинами, викладеними у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 534/866/17, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Положення ст.ст. 69, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідач та його представник не заперечували того, що вищезазначене майно є спільним сумісним майном подружжя.

Однак, у судовому засіданні встановлено, що 5 листопада 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування транспортного засобу № 7441/2020/2283430, відповідно до якого ОСОБА_2 передав безоплатно у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . На підставі цього договору на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 104-105).

Таким чином, автомобіль марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , вибув із власності позивача, а тому суд вважає, що станом на день ухвалення судового рішення його не може бути визнано об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У пункті 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Ураховуючи те, що спірний автомобіль був відчужений відповідачем без згоди позивача і не в інтересах сім`ї, а також не на її потреби, то вартість зазначеного автомобіля підлягає врахуванню при поділі майна сторін.

Відповідно до звіту про оцінку № 017 автотоварознавчого дослідження, складеного 6 серпня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 , ринкова вартість автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , становить 106 400 грн.

Таким чином, позивач має право на грошову компенсацію вартості 1/2 частини указаного автомобіля.

Однак, відповідно до частин 4 та 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У судовому засіданні встановлено, що позивач заперечує проти отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та не бажає змінювати позовні вимоги, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 92; 98).

Ураховуючи вищевикладене, а також положення ч. 1 ст. 13 ЦК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд вважає, що відсутні законні підстави для присудження позивачу грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, а тому відповідачу підлягають поверненню грошові кошти у розмірі 53 200 грн., які внесені ним на депозитний рахунок суду відповідно до квитанції № 78 від 17 березня 2020 року.

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні встановлено, що позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 232,86 грн., що підтверджується матеріалами справи (а.с. 66).

Ураховуючи те, що позов було подано у 2019 році, а також те, що його задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати земельну ділянку площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 , та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину:

- земельної ділянки площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП не встановлено, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/2 частину:

- земельної ділянки площею 0,2934 га (0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку; 0,1934 га для ведення особистого селянського господарства), кадастровий номер :01:016:0021, яка розташована в АДРЕСА_1 ;

- житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 58 кв. м, житловою площею 35,2 кв. м.

У задоволенні позовних вимог в частині визнання автомобіля марки «MITSUBISHI Lancer 1.6 COMFORT», 2008 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а також його поділу відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Повернути ОСОБА_2 з депозитного рахунку Носівського районного суду Чернігівської області грошові кошти в розмірі 53 200 (п`ятдесят три тисячі двісті) грн., які 17 березня 2020 року були ним внесені на рахунок суду через АТ «Ощадбанк» відповідно до квитанції № 78.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв