ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3750/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Мельникової І.Д., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу у розмірі, еквівалентному відповідно до офіційного курсу НБУ станом на день фактичної виплати 12000 доларів СА, що становить 288360 грн, 3% річних у розмірі 131 доларів США, та відсотки за користування чужими грошовими коштами у розмірі 1458 доларів США, а також штрафні санкції у розмірі 5100 доларів США, а всього 6689 доларів США, що становить 122553 грн та моральну шкоду у розмірі 15000 грн та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 20 липня 2019 року позивач передав відповідачу грошові кошти у розмірі 12000 доларів США що складено 312360 грн, про що ОСОБА_2 складена розписка, згідно з розпискою відповідач зобов`язався повернути кошти 20 серпня 2019 року, проте не повернув. Отже, відповідач не виконав умови, викладені у розписці, протягом трьох місяців позивач намагався вирішити зазначене, проте гроші відповідач не повернув.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 12000 доларів США, що становить 288360 грн, три% річних у розмірі 98 доларів США, що становить 2354,94 грн, відсотки за користування коштами у розмірі 1459 доларів США, що становить 35035,74 грн, судові витрати в розмірі 3257,13 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить заочне рішення скасувати в частині відмови в позову щодо стягнення штрафу та задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що відповідач зобов`язався сплачувати 50 доларів США як штрафу за кожен день прострочення виконання зобов`язання, про що написав у розписці, проте судом помилково не звернуто уваги на цей факт, та зобов`язано позивача надати будь-який інший доказ, оскільки напис у розписці є незрозумілим.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, розглянула справу за відсутності відповідача, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, який не з`явився у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється сторонами, що 20 липня 2019 року позивач передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 12 000 доларів США, що складало 312 360,00 грн. (за курсом Національного банку України станом на 20.07.2019р. - 26, 030049 UAH/USD) про що ОСОБА_2 складена розписка від 20.07.2019 року.

ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти 20 серпня 2019 року проте зобов`язання не виконав, гроші не повернув.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав зобов`язання перед ОСОБА_1 належним чином, чим порушив умови договору, а тому сума боргу у розмірі 13566 доларів США підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних, відповідно до статті 625 ЦК України. Щодо штрафних санкцій, то суд виходив з того, що у розписці не можливо розібрати, що зобов`язався здійснити відповідач,інших доказів на підтвердження доводів позивачем не надано, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (частина друга статті 545 ЦК України).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання 9частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Так позивач в позовній заяві та апеляційній скарзі стверджує, що відповідно до розписки від 10.07.2019 року ОСОБА_2 зобов`язався сплачувати за кожен день прострочення 50 доларів США.

Як установлено судом, умовами договору позики від 20 липня 2019 року сторони не визначили, що у разі неповернення боргу ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити по 50 доларів США за кожен день прострочення, оскільки тексту такого змісту у письмовій розписці судом не встановлено (а.с. 44).

За положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 76 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Будь-яких доказів на підтвердження доводів позову та апеляційної скарги щодо зобов`язання відповідача сплатити штрафні санкції за прострочення виконання ОСОБА_1 не надано.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга відповідно до ст. 375 ЦК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.