Провадження № 2/643/4063/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020 Московський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Єрмак Н.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач також є власником 1/2 частини зазначеного домоволодіння. 12.04.2020 року по периметру частини будинку, якою володіє відповідач встановлено шість камер відеоспостереження, камери встановлені без згоди позивача та її родини. Камери відстежують пересування її та її родини. Дані камери порушують її право на приватність, а тому просить демонтувати відеокамери та знищити всі відеоматеріали, що отримані з 12.04.2020 року. Також, просить стягнути з відповідача на її користь в відшкодування моральної шкоди 10 000 грн. та всі документально підтверджені судові витрати.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Обґрунтовує його тим, що подання позивачем даного позову обумовлено неприязними стосунками між ними як сусідами, заперечував факт фіксування приватного життя позивача, натомість, вважає, що здійснює захист саме приватного життя відповідача. Встановлення відеокамер не заборонено законом та не суперечить моральним засадам суспільства, тим більш, якщо такі заходи були вжиті з метою захисту та безпеки, так як позивач та її родичі постійно пошкоджують майно відповідача та перебувають на території подвір`я, яке є власністю відповідача.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій вказала, що причиною звернення з даним позовом стали неправомірні дії відповідача, якими було порушено право позивача та членів її родини на особисте життя та його таємницю, а також право на захист інтересів особи при проведенні фото-, кіно-, теле- та відеозйомок і, як наслідок, порушено конституційну вимогу, яка встановлює заборону втручання в її особисте та сімейне життя.

Третя особа ОСОБА_3 надав пояснення по справі, в яких позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав, просив позов задовольнити.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідачу ОСОБА_2 також належить на праві власності 1/2 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м.Харкова від 13.02.2013 року затверджена мирова угода, відповідно до якої встановлено порядок користування земельною ділянкою, за адресою АДРЕСА_1 .

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідач на власній частині домоволодіння встановила камери відеоспостереження.

Відповідно до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Положенням ст.301 Цивільного кодексу України закріплено право на особисте життя та його таємницю. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абз.2 ч.1 ст. 302 ЦК України).

У відповідності до ст.307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Судом встановлено, що між позивачем, його сім`єю та відповідачем існують неприязні відносини, мали місце конфлікти.

У наданому суду відзиві відповідач не заперечувала, що нею дійсно, з метою безпеки на території належної їй частини домоволодіння в АДРЕСА_1 , встановлені камери відеоспостереження. При цьому, вона категорично заперечувала факт будь якого стеження за позивачем та її родиною. Наголошувала на тому, що саме позивач та її родина постійно використовують її земельну ділянку у власних цілях, в підтвердження чого надала копії фотографій зроблених з камер відеоспостереження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Між тим позивачем, всупереч вказаних вимог, не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що встановленням камер спостереження здійснюється втручання в її особисте життя та особисте життя членів її сім`ї.

Потрапляння до об`єктиву камер відеоспостереження входу до будинку, зокрема, яким користується позивач, зумовлено виключно тим, що вхід здійснюється з місця загального користування - вулиці, а тому здійснення відеоспостереження відповідачем за місцем загального користування навколо належної їй частини домоволодіння не порушує прав позивача.

Крім того, позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що встановленими відповідачем камерами ведеться зйомка будь-яких дій позивача, що такими камерами охоплюється вхід у її частину домоволодіння чи будь-які інші місця, належні їй, а відтак, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення відповідачем внаслідок встановлення камер відеоспостереження її прав, зокрема, права на приватність.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідача демонтувати камери відеоспостереження слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Разом з цим, судом встановлено та підтверджено копіями фотографій, які зроблені камерами відеоспостереження та долучені стороною відповідача до матеріалів цивільної справи, відповідачем здійснювалась фіксація та зберігання інформації, яка отримана з камер відеоспостереження.

Під поняття «фото-, кіно-, теле- чи відеозйомка» підпадає процес фіксації фактів на відповідний фото-, кіно-, теле- чи відеоносій.

Згідно ст.1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч.2 ст. 5 зазначеного Закону).

З урахуванням наведеного, особа не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, та зберігати фото та відео матеріали, на яких зафіксовано сторонніх осіб для власних потреб, а вправі використовувати відеокамери для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони території власного домоволодіння.

Вказане свідчить про те, що відповідач, будучи стороньою особою, таким чином втручалася у особисте та сімейне життя позивача, оскільки остання не надавала право відповідачу на проведення фото та відеозйомки себе особисто та членів своєї родини.

Посилання відповідача на те, що позивач та члени її родини регулярно порушують її права та користуються належною їй частиною земельної ділянки, не надає право відповідачу зберігати отримані з відеокамери фото та відеоматеріали, на яких знаходяться особи, які не надавали права на таке зберігання та розповсюдження.

Виходячи з викладеного, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача знищити всі матеріали відеоспостереження отримані з 12.04.2020 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, обумовлених потраплянням фото та відео матеріалів, на яких зафіксовано позивача та її родину до сторонніх осіб, що призвело до змін її нормальних, усталених, звичних і необхідних для неї умов життя. Ці обставини порушили звичний спосіб життя позивача та потребували від неї додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності.

Разом з цим, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов частково та стягує з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 2000 грн.

Щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з відривом позивача від звичайних занять, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Крім того, виходячи з назви та нормистатті 138 ЦПК України, компенсації підлягають лише ті витрати за відрив від звичайних сторони у справі занять, що пов`язані з явкою до суду.

Позивач участі в судових засіданнях не брала, нею не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відрив від звичайних занять у зв`язку зі зверненням до суду. Відтак, відсутні відомості, які б могли бути взяті судом до уваги при визначенні суми наведеної компенсації.

Тому, суд не знаходить підстав для стягнення судових витрат у виді компенсації за відрив від звичайних занять у розмірі 3145,48 грн.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 840,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10-13,76-81,89, 158, 264-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 знищити всі матеріали відеоспостереження, отримані з 12.04.2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.В.Єрмак