ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3288/20 Номер провадження 22-ц/814/2702/20Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О. А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Обідіної О.І.

Суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Самсонової О.А. від 15 жовтня 2020 року, дата виготовлення повного тексту рішення 20 жовтня 2020 року, по справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2020 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (надалі - АТ «А-Банк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №SAMAB9320 від 22.06.2013 року , розмір якої станом на 14.06.2020 р. становить 47584,29 грн. та складається з заборгованості за кредитом 20365,87 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 25688,42 грн., заборгованості за пенею - 1530 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами 22.06.2013 року був укладений вищевказаний кредитний договір шляхом приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Неналежне виконання умов договору призвело до утворення вищевказаної заборгованості, яка в добровільному порядку відповідачем не погашається.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2010 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована відсутністю в кредитному договорі передбаченої сплати процентів, комісії, штрафних санкцій, строку дії останнього.

Окрім того суд встановив, що позичальник заплатив на погашення відсотків, сплата яких не передбачена кредитним договором, 43280,25 грн. та прийшов до висновку про внесення позичальником коштів на рахунок позивача в більшому розмірі, ніж визначена ним в своїх розрахунках кредитна заборгованість.

В апеляційній скарзі АТ «А-Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Зокрема вказує, що суд, застосувавши при вирішенні спору правові висновки Верховного Суду, викладені в Постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17, залишив поза увагою підстави для стягнення тіла кредиту, як це зробив касаційний суд в вищезазначеній справі з аналогічними правовідносинами та здійснивши власні розрахунки, які суперечать положенням ст. 1048 ЦК України, прийшов до помилкового висновку про відсутність заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 22 червня 2013 року між АТ «А-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №SAMAB9320, шляхом підписання анкети заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку.

Згідно умов договору банк надав позичальнику кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

Факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами відповідачем не заперечується.

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на неналежне виконання позичальником умов кредитного договору, що призвело до виникнення станом на 14.06.2020 р. заборгованості в розмірі 47584,29 грн., яку банк і просив стягнути з відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення відсотків, пені, нарахування яких, з посиланням на кредитний договір, не доведено банком, та встановивши сплату позичальником відсотків в сумі 43280,25 грн. на підставі власних взаєморозрахунків, вказав про відсутність заборгованості по кредиту.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Враховуючи вищевказані норми права, місцевий суд, на підставі наданих доказів встановив відсутність у анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, процентної ставки, комісії та відсутність відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

Окрім того, суд взяв до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року викладені при розгляді справі №342/180/17, а саме що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на відсутність підтверджень, що саме ці надані банком Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів про відмову в задоволенні позову в частині стягнення відсотків в сумі 25688,42 грн. та пені в сумі 1530 грн.

Разом з тим судова колегія не погоджується з висновком суду про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по кредиту (тіла кредиту).

Так, відмовляючи в частині стягнення тіла кредиту, місцевий суд вказав, що з наявних по справі доказів вбачається відсутність у позичальника заборгованості за кредитом в цілому.

Свій висновок суд обґрунтовував тим, що згідно наданих банком розрахунків за період з 22.06.2013 р. по 31.05.2020 р. позичальником ОСОБА_1 на свій картковий рахунок внесені 226342,46 грн.

З цих коштів, за період з 25.04.2017 р. по 09.09.2020 р. банк безпідставно зарахував позичальнику не передбачені умовами кредитного договору відсотки в розмірі 43280,25 грн., що, в свою чергу, свідчить про зменшення визначеного банком боргу на ці 43280,25 грн. А оскільки тіло кредиту, розмір якого не заперечується сторонами та становить 20 65,87 грн. є значно меншою ніж ці нараховані відсотки, то має місце переплата (20365,87 грн. 43280,25 грн. = - 22914,38 грн. ).

Врахувавши, що відповідачем було сплачено позивачу суму, що значно перевищує розмір одержаного ним кредиту, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості на даний час.

З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів як з таким, що ґрунтується на помилковому розрахунку та не відповідає нормам матеріального права.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами факт укладання договору, отримання кредитних коштів позичальником та тривале користування ним кредитною карткою.

При цьому, матеріалами справи доводиться та не спростовано відповідачем наявність заборгованості по тілу кредиту в розмірі 20365,87 грн., який під час розгляду справи не заперечував факту існування заборгованості, а лише не погоджувався з її розміром.

Обов`язок позичальника належним чином відповідно до умов договору виконувати свої зобов`язання визначено ст. 526 ЦК України.

По справі встановлено, що банк відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України виконав свої зобов`язання по кредитному договору та надав позичальнику кредит (тіло кредиту), заборгованість по якому станом на 14.06.2020 року становить 20365,87 грн.

Вказаний розмір відповідачем спростований не був, а відтак у останнього існує невиконане перед банком зобов`язання його повернути.

При цьому, ні умовами кредитного договору, ні Законом не передбачено процедури здійснення взаємозаліку між внесеними позичальником на свій картковий рахунок коштів в якості відсотків, за рахунок яких можливо було б погашати існуючу заборгованість по тілу кредиту.

Наведений судом першої інстанції розрахунок є довільним тлумаченням такої можливості, при якій відбувається підміна понять та правової природи відсотків за договором та кредитними коштами.

Окрім того, поза увагою суду залишилось те, що згідно виписки по рахунку за кредитним договором №SAMAB9320 за період с 25.04.2017 р. по 09.09.2020 р. приход по картці відповідача склав 53298,80 грн, тоді як витрати склали 76283,57 грн., тобто мінусове сальдо вже становило 22984,77 грн.

За вказаних обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення тіла кредиту підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про стягненні з позичальника ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по кредиту в розмірі 20365,87 грн.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, колегія суддів виходить з вимог ст. 141 ЦПК України і бере до уваги частковість задоволених позовних вимог у відсотковому відношенні (42,8%), на підставі яких з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2249,15 грн., де 899,66 грн. судовий збір при подачі позову та 1349,49 грн. судовий збір при поданні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Акцент-Банк" задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за кредитом скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «А-Банк» заборгованість за кредитом в сумі 20365,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «А-Банк» судовий збір в сумі 2249,15 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2020 року.

Судді : Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.