ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2020 року м. Черкаси

Справа № 712/8133/19
Провадження № 22-ц/821/1993/20
категорія 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого: Єльцова В. О.

суддів: Василенко Л. І., Нерушак Л. В.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк"

відповідач: ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року представник АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О.С. (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 05.08.2010 р. відповідач отримала кредит в розмірі 15500 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на 09.06.2019 року має заборгованість 29684,11 грн., яка складається з 11382,69 грн. - тіло кредиту, 7334,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 8244,92 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 832 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1389,72 грн. - штраф (процентна складова).

Просили суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 29684,11 грн. та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 жовтня 2020 року частково задоволені позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк».

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором від 05 серпня 2010 р. в сумі 15 500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк Приватбанк судовий збір в сумі 998,92 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в межах встановленого банком кредитного ліміту 15500 грн. в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Оскільки у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, пені і штрафу, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 8244,92 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 832 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1389,72 грн. - штраф (процентна складова).

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л. подала через суд першої інтанції апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.10.2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку в цій частині повністю, в іншій частині рішення залишити без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вказує, що під час підписання анкети-заяви відповідач ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, щодо умов кредитування. Таким чином, відповідач приєднався до запропонованої Банком пропозиції.

Позивач наголошує ,що суми, які він просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені.

З розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідачки ОСОБА_1 чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості. З виписки про рух коштів та розрахунку заборгованості вбачається, що сума витрачених клієнтом коштів складає більш ніж 15 500 грн. (встановленого кредитного ліміту).

Скаржник вважає, що суд безпідставно зменшив суму фактично отриманих коштів відповідачкою ОСОБА_1 , таким чином звільнивши її від обов`язку повернути отримані кредитні кошти в повному обсязі.

Також скаржник зауважує, що позивачем доведено, що з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та нею укладено кредитний договір шляхом приєднання до запропонованого банком договору, а також доведено, що відповідач була повідомлена про умови кредитування.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду 04 грудня 2020 року, відповідач вказує, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим і законним.

Відповідач погоджується з сумою заборгованості, яку стягнув з неї суд першої інстанції, просила рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу Банку без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що 05.08.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у формі встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

Відповідно до наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на відповідача ОСОБА_1 26.08.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15 500 грн.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використання платіжної картки «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 05.08.2010 року станом на 09.06.2019 року має заборгованість 29684,11 грн., яка складається з 11382,69 грн. - тіло кредиту, 7334,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 8244,92 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 832 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1389,72 грн. - штраф (процентна складова).

2.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Враховуючи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає.

Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за договором, а саме заборгованості по простроченому тілу кредиту, пенею та штрафами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг № б/н від 05.08.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 15500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У наданій анкеті-заяві вказано, що підписант згоден з тим, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також з тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Із матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, а також Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

При цьому, до позовної заяви не додані документи, які б підтверджували, що на момент підписання анкети-заяви 05.08.2010 року відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з тими тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна» 55 днів пільгового періоду та тими Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, витяги з яких долучено до позовної заяви.

У відповідності до довідки наданої позивачем в підтвердження позовних вимог, зазначено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки : НОМЕР_1 (дата відкриття 05.08.2010, термін дії 04/14), НОМЕР_2 (дата відкриття 08.04.2014, термін дії 08/17), НОМЕР_3 (дата відкриття 30.10.2014, термін дії 03/18), НОМЕР_4 (дата відкриття 08.04.2014 термін дії 04/18), 162682 (дата видачі 25.11.2015, термін дії 05/19), 869051 (дата видачі 30.12.2016, термін дії 09/20) (а. с. 116 том 1).

Згідно даних довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (згідно договору б/н) від 05.08.2010 року кредитний ліміт становив 500 гривень, 22.04.2011 року кредитний ліміт становив 460 грн., 30.10.2014 кредитний ліміт становив 500 грн., 20.08.2015 кредитний ліміт становив 500 грн., 20.10.2015 500 грн., 16.03.2016 1000 грн., 04.10.2016 1500 грн., 17.06.2017 15000 грн., 26.08.2017 15500 грн., 07.01.2018 15000 грн., 11.06.2018 14360 грн. (за рахунок збільшення кредитного ліміту) (а. с. 115 том 1).

Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором, наданого банком, вбачається заборгованість за кредитом відповідача ОСОБА_1 станом на 09.06.2019 року становить 29684,11 грн., яка складається з 11382,69 грн. - тіло кредиту, 7334,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 8244,92 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 832 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1389,72 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти згідно ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним відповідно до ст. 1055 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 05.08.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід?ємної частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: тип кредитної лінії, пільговий період(55днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом -2,5% в місяць (30%річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняттяготівки та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу стосовно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55днів пільгового періоду», що надана позивачем на підтвердження позовних вимог, в якій визначені, в тому числі: тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом -2,5% в місяць (30% річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів; розмір комісії за зняття готівки, а також містяться додаткові положення, в яких, зокрема, визначено дію договору та інші умови.

Однак, умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду не можуть бути прийняті судом, як належний та допустимий доказ по справі, оскільки, відсутні будь - які підтвердження, що дана довідка стосується заяви б/н від 05.08.2010 року відповідача ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині щодо вимог банку про задоволення позовних вимог та стягнення відсотків, є безпідставними, спростовуються висновками суду та вимогами закону, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05.08.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.06.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем ОСОБА_1 та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05.08.2010 року шляхом підписання заяви-анкети.

Отже, слід дійти висновку, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, апеляційний суд погоджується, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для стягнення на користь банку заборгованості 8244,92 грн. - пені за прострочене зобов`язання, 832 грн. - пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; штрафу відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500 грн. штраф ( фіксована частина), 1389,72 грн. - штраф (процентна складова).

Доводи апеляційної скарги щодо задоволення вимог банку та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового судового рішення про повне задоволення вимог банку є необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження належними доказами, тому не підлягають задоволенню в частині вимог щодо стягнення неустойки.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання , з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону № 1023-XI I споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН вказано, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів апеляційного суду вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, що і було зазначено судом першої інстанції.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з тим, укладений між сторонами кредитний договір від 05 серпня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Проте, задовольняючи вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості в розмірі 15 500 грн. як встановленого кредитного ліміту, суд першої інстанції не взяв до уваги розрахунок заборгованості, де зазначено, що заборгованість за тілом кредиту складає 11382,69, та заборгованість за простроченим тілом кредиту 7334,78 грн., таким чином стягнув неправильну суму тіла кредиту.

Враховуючи розрахунок заборгованості тіла кредиту, який зазначено в позовній заяві банком, у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

А тому наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 11382,69 грн., що також узгоджується із висновком викладеним у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що ні у вказаних Умовах правилах надання банківських послуг та і в анкеті-заяві відсутнє поняття «Прострочене тіло кредиту», проте з розрахунку заборгованості вбачається, прострочене тіло кредиту в розмірі 7334,78 грн., яке нічим не передбачене.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року, провадження № 61-10096св20, та у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року № 61-8855св20.

Апеляційний суд вважає, що доводи скаржника щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають частковому задоволенню, а тому вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення в частині відмови про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню лише в частині заборгованості за тілом кредиту. Однак, враховуючи, що не всі вимоги скаржника щодо стягнення заборгованості задоволено, оскільки відсутні підстави для стягнення заборгованості за пенею та штрафами, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні із скасуванням рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, та ухвалення нового судового рішення в цій частині щодо часткового задоволення позовних вимог банку, а в іншій частині судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, тому підлягає залишенню без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із врахуванням того, що апеляційним судом змінено рішення суду першої інстанції, та скасовано рішення в частині щодо часткового задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту, за результатами розгляду апеляційну скаргу задоволено частково, позовні вимоги позивача задоволено частково, то перерозподілу підлягають судові витрати, які підлягають також частковому задоволенню, та стягненню відповідно до пропорційно задоволених частково позовних вимог.

Отже, підлягають стягненню частково судові витрати пропорційно задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за сплату судового збору у розмірі 1104,76 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381,382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.10.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити, скасувавши в частині суми стягнення заборгованості за тілом кредиту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 серпня 2010 року у розмірі 11382 грн. 69 коп. за тілом кредиту.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» частково судові витрати за сплату судового збору подання позову та апеляційної скарги в розмірі 1104,76 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий

Судді: