Справа № 443/250/18 Головуючий у 1 інстанції: Коліщук З.М.
Провадження № 22-ц/811/2946/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04 лютого 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї зареєстровано її шлюб з відповідачем, про що зроблено актовий запис № 72. За час подружнього життя у них народилося двоє дітей: син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Стверджує, що сімейне життя у них не склалося, у зв`язку з чим вона переїхала проживати до своїх батьків. Зазначає, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, однак відповідач цього обов`язку не виконує, і лише час від часу надає незначну матеріальну допомогу на утримання дітей. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача до повноліття дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року, з врахуванням ухвали Жидачівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року про виправлення описки, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 12.02.2018 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Заочне рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 не був присутнім в судовому засіданні з поважних причин, оскільки за його фактичним місцем проживання, він не отримував жодних документів, в тому числі судових повісток та позовної заяви з додатками, відтак був не належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи знаходяться поштові конверти з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що не може вважатися належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. Таким чином невірним є висновок суду про те, що відповідач свідомо не отримував рекомендовані листи суду, оскільки він не міг знати про їх надсилання. Зазначає, що судом не враховано матеріальне становище відповідача, його боргові зобов`язання, наявність інших утриманців та його можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Вказує, що відповідно до рішення Києво-Святошинського суду Київської області від 28 вересня 2011 року з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Крім того рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року з нього стягується борг на користь ОСОБА_8 в розмірі 494 623,33 грн. Звертає увагу на те, що заочним рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 25 січня 2019 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з 12.02.2018 року і до досягнення дочкою, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трирічного віку. На його утриманні також перебуває мати похилого віку. Судом не враховано те, що ОСОБА_1 під час проходження служби отримав черепно-мозкову травму і потребує постійного лікування та періодичного медичного обстеження, на що потрібні кошти. З наведених підстав просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів на утримання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,у розмірі 1/3 частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, є таким, що має забезпечувати гармонійний розвиток дітей, враховуючи прожитковий мінімум для дітей відповідного віку та обов`язок обох батьків утримувати дітей.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частини 1-3 ст. 181 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того збатьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Матеріалами справи підтверджується, що 04 лютого 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 15 вересня 2017 року, виданим повторно Жидачівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. (а.с. 9).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 08 квітня 2016 року, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 10).

Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 01 квітня 2016 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві підтверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 11).

Заперечуючи щодо стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_7 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) та аліменти на утримання колишньої дружини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., крім того на його утриманні перебуває мати похилого віку, з нього стягується борг на користь ОСОБА_8 в розмірі 494 623,33 грн., а сам він отримав черепно-мозкову травму під час несення служби і тепер потребує постійного лікування та періодичного медичного обстеження, витрачаючи кошти на ліки.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 вересня 2011 року Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму залежно від віку дитини щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08.08.2011 року.

Постановою державного виконавця ВДВС Васильківського МРУЮ від 02 березня 2015 року в межах виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3485/11, виданого 28 вересня 2011 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 жовтня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 борг за договором позики з урахуванням встановленого індексу інфляції та 10 % річних від простроченої суми в розмірі 494 623,33 грн. та судові витрати в розмірі 3 654 гривні, а всього 498 277,33 грн.

З довідки про тимчасову непрацездатність № 1001 від 04 жовтня 2019 року вбачається, що з 30 вересня 2019 року по 04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» з діагнозом забій м`яких тканин обличчя.

З довідки № /109/37/01-20 від 04 жовтня 2020 року, виданої начальником штабу батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області вбачається, що з вересня 2020 року ОСОБА_1 перебуває на посаді начальника відділення зв`язку, логістики та матеріально-технічного забезпечення батальйону патрульної служби поліції особливого призначення «Миротворець» Головного управління Національної поліції в Київській області та відповідно до розрахункового листа за вересень 2020 року йому видано 6499,95 грн. заробітної плати.

Зважаючи на те, що аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, забезпечення достойного рівня життя який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, враховуючи рівність обов`язків батьків щодо матеріального утримання дітей, їх потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а також наявність стабільного заробітку у відповідача, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про необхідність стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,у розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, оскільки, беручи до уваги, що з відповідача стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, зменшення розміру аліментів буде суперечити інтересам дітей.

Покликання апелянта про те, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про розгляд справи спростовується матеріалами справ, оскільки з матеріалів справи вбачається, що в судові засідання, призначені на 15 год. 10 хв. 29 жовтня 2018 року та на 09 год. 15 хв. 16 листопада 2018 року відповідач викликався шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України, яке було розміщене 16 жовтня 2018 року та 31 жовтня 2018 року відповідно, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати наступного судового засідання, що відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи.

Доводи апелянта про те, що у нього є ще інша неповнолітня дитина, на утримання якої з нього стягуються аліменти у розмірі 1/4 всіх видів його доходів щомісячно та наявності боргових зобов`язань не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів та обмеження його неповнолітніх дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в забезпеченні їм належного та гарантованого матеріального утримання, яке б забезпечувало належний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт долучає до матеріалів справи копію рішення Жидачівського районного суду Львівської області 25 січня 2019 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи з 12.02.2018 року і до досягнення дочкою, ОСОБА_5 , трирічного віку. Однак долучена до матеріалів справи копія рішення Жидачівського районного суду Львівської області 25 січня 2019 року не є належним чином засвідченою, крім того з неї не вбачається, що рішення суду набрало законної сили, відтак не може підтверджувати тих обставин, що на утриманні ОСОБА_1 є колишня дружина, ОСОБА_3 .

Разом з тим, не підтверджуються матеріалами справи і покликання апелянта про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває мати похилого віку, якій він матеріально допомагає, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б це підтверджували.

З долучених до матеріалів справи довідки про тимчасову непрацездатність № 1001 від 04 жовтня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 рекомендовано з`явитися 04.10.2019 року на огляд до невропатолога та продовжити прийом таблеток протягом одного місяця, однак відсутні рекомендації з приводу постійного лікування та періодичного медичного обстеження, які б понесли значні витрати коштів, на які покликається апелянт.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Постанова складена 22.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.