Дата документу 16.11.2020
Справа № 334/8040/18
Провадження № 2/334/413/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Джелановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 08 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 129/07-01/08-І зі змінами та доповненнями, на підставі яких відповідачка отримала кредит в сумі 114911,43 грн., зі сплатою 19% річних та кінцевим терміном повернення 31 грудня 2009 року.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_1 умов зазначеного договору за нею утворилась заборгованість по сплаті кредиту в розмірі 197514,87 грн., яка складається з: 121489,13 грн. прострочені проценти за кредитом; 14639,02 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 20353,60 грн. пеня за несвоєчасну сплату процентів; 32872,48 грн. інфляційній втрати від прострочення повернення кредитної заборгованості; 8160,64 грн. 3%річних за несвоєчасне погашення кредиту, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою суду від 23.01.2019 року відкрито провадження по справі в спрощеному порядку з викликом сторін.

Ухвалою суду від 07.08.2019 року явка представника позивача судом визнана обов`язковою.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі, проти постановлення заочного рішення не заперечував.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась за невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, відзиву на позов не надала.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 квітня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» та ОСОБА_1 , як фізичною-особою підприємцем було укладено кредитний договір № 129/07-01/08-І зі змінами та доповненнями, на підставі яких відповідачка отримала кредит в сумі 114911,43 грн., зі сплатою 19% річних та кінцевим терміном повернення 31 грудня 2009 року.

Отже, судом встановлено, що правовідносини між банком та відповідачкою виникли під час її підприємницької діяльності, яка згідно матеріалів справи припинена 03 грудня 2015 року.

Відповідно до ст..19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України висловлені в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у першій інстанції» (надалі по тексту - Пленум № 2) у пункті 4 зазначено: «Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.»

Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Статтею 173 Господарського кодексу України визначається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Статтею 175 ГК України зазначається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання, у даному випадку банк та фізична-особа підприємець, є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Відповідно до ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Приймаючи рішення, суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду в Постанові від 09.10.2019 року по справі №127/23144/18 (провадження №14-460цс19) де зазначено, що однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими. За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Таким чином, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, вирішення спору належить до господарської юрисдикції.

Статтею 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, аналізуючи у сукупності матеріали, суд приходить до висновку, що позивачем при зверненні з позовом до суду про стягнення заборгованості за господарським договором порушено правила підсудності, оскільки він має бути поданий для розгляду до господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 255 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Хрещатик» Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду-якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.