ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1980/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6015/20 Категорія: 310020000 Пересунько Я. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року, постановленого під головуванням судді Пересунька Я.В. у залі № 219 Соснівського районного суду м. Черкаси 06.10.2020 року о 09 год. 30 хв., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

22.06.2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У позові ОСОБА_1 зазначає, що на даний час, з відповідачем ОСОБА_2 проживають окремо, кошти на утримання дитини він надає нерегулярно. При цьому, розмір цієї допомоги відповідач ОСОБА_2 визначає на свій розсуд, що є недостатнім для забезпечення необхідного життєвого рівня і утримання дитини. Позивач вказує, що останні дев`ять місяців відповідач взагалі матеріальної допомоги не надавав.

За викладених вище обставин справи, позивач ОСОБА_1 вважає, що порушені права підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/ 4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/ 4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в дохід держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 05.11. 2020 року через суд першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує, що рішення суду є помилковим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на норму ст. 181 СК України, у відповідності до якої за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Таким чином, скаржник вважає, що законодавець визначає той факт, що аліменти стягуються на корить того з батьків, з ким проживає дитина. Він вказує, що поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, і проживає спільно однією сім`єю разом з дружиною та неповнолітнім сином в одній квартирі та ведуть спільно господарство, зароблені кошти відповідач витрачає на потреби сім?ї, в тому числі на утримання сина, хоча формально сторони зареєстровані в різних квартирах одного багатоповерхового будинку.

Скаржник вважає, що рішення суду не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права. ОСОБА_2 посилається на норми ст. 376 ЦПК України, яка передбачає підстави скасування рішення суду.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 просить винести постанову, якою рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2020 року по даній справі скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позову.

Відзив на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу не надано.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, встановивши, що позов подано у зв`язку з тим, що батьки не досягли домовленості щодо виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину та займатись її вихованням, тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача та стягнення на користь позивача на утримання неповнолітнього сина 1/ 4 частину заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.

Суд послався в рішенні, що відповідач не має хронічних хвороб, інших осіб на його утриманні не перебуває, дохід має, хоча і нерегулярний, що підтвердив відповідач в судовому засіданні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 11 серпня 2011 року сторони : ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі ( а. с. 7).

У шлюбі в сторін народився ІНФОРМАЦІЯ_7 син - ОСОБА_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження дитини, де батьками вказані сторони (а. с. 6).

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись в суд з даним позовом до ОСОБА_2 , обгрунтовувала свої позовні вимоги тим, що з моменту укладення шлюбу сторони проживали разом до вересня 2019 року. Відповідач припинив шлюбні відносини ще у 2014 році. ОСОБА_1 вказує, що після припинення шлюбних відносин, відповідач нерегулярно надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , а останні дев`ять місяців відповідач взагалі матеріальної допомоги не надавав, знаючи, що дитина потребує постійної батьківської уваги і допомоги, ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

У даному випадку спір, у першу чергу, стосується майнових інтересів дитини, батьком якої є відповідач, і найкращі інтереси дитини полягають у максимальному забезпечені його усім необхідним для гармонійного розвитку, що вимагає, зокрема, від батьків фінансувати такі витрати у першу чергу серед своїх особистих витрат.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2218 грн., з 1 липня 2318 грн., з 1 грудня 2395 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, який серйозних захворювань не має, інших осіб на його утриманні не перебуває, дохід має хоча і нерегулярний.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідачем ОСОБА_2 не надано доказів, які підтверджують розмір отримуваних ним доходів, а тому посилання скаржника на відсутність постійних доходів та фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірі 1/ 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно є безпідставними та необґрунтованими.

Колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів з відповідача, згідно доводів та обгрунтувань апеляційної скарги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідачем підтверджено в судовому засіданні, що він не має постійної роботи, але має нерегулярний дохід, проте не підтверджено, чи перебуває відповідач на обліку як безробітній, чи тимчасово не працює.

Таким чином доказів, які б свідчили про те, що стягнута сума аліментів з відповідача ОСОБА_2 є непомірним тягарем для відповідача, матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що скаржник проживає разом з дитиною однією сім?єю, веде спільне господарство, а зароблені кошти витрачає на потреби сім`ї, в тому числі на утримання сина, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані доводи скаржника не підтверджені жодним належним, допустимим доказом.

Як вбачається із матеріалів справи скаржник ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яку сам зазначає у апеляційній скарзі, а позивач ОСОБА_1 проживає разом з сином за адресою: АДРЕСА_2 . Сторони зареєстровані в одному багатоповерховому будинку, але в різних квартирах, що не дає підстав вважати, що сторони проживають разом однією сім?єю, як посилається відповідач, вказуючи при цьому, що позивач та відповідач формально зареєстровані в різних квартирах. Спільне проживання разом з дитиною відповідачем не доведено, а тому у колегії суддів апеляційного суду відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги щодо скасування рішення суду та відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів.

ОСОБА_2 на підтвердження вищезазначених доводів не надано будь-якої довідки про склад сім`ї, чи то від голови правління ОСББ, від Виконавчого комітету Черкаської міської ради, чи від іншого органу уповноваженого надавати дані довідки про склад сім`ї, з якої вбачалося б, що дійсно відповідач проживає разом з ОСОБА_1 та неповнолітнім сином ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду, є безпідставними та необґрунтованими, не знайшли свого підтвердження належними доказами в матеріалах справи, оскільки судом не допущено неправильне застосування норм матеріального права, так як суд вірно визначився із нормами права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин згідно сімейного законодавства.

Колегією суддів апеляційного суду під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було перевірено матеріали справи та дано належну оцінку доводам апеляційної скарги, враховано подані сторонами доводи в підтвердження та заперечення вимог апеляційної скарги і визнано, що підстав, які б давали право для зміни чи скасування рішення суду скаржником не наведено, тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги, які стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, у зв`язку з чим відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов