ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8265/20 Справа № 199/6940/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА
08 грудня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого Куценко Т.Р.,
суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря Синенка Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою
ОСОБА_1
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Меншикова Кристина Олександрівна, Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, -
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. 10 травня 2013 року, та складений від імені ОСОБА_3 .
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 11 травня 2013 року на залізничній колії вокзалу в м. Дніпро загинув її рідний брат ОСОБА_3 в результаті вчинення самогубства шляхом смертельного травмування колесами вантажного потягу. Через кілька днів після його смерті позивач звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де мені стало відомо, що на передодні своєї смерті, в святковий день - 10 травня 2013 року її рідний брат склав заповіт, згідно до якого все своє майно заповів малознайомій ОСОБА_4 (нині ОСОБА_2 ), який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О., реєстр № 683. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ОСОБА_3 все життя постійно уживав разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті; у нього була у власності квартира АДРЕСА_2 , в яку він інколи приходив для отримання пенсії та жодного разу там не залишався, оскільки там відсутнє навіть ліжко. По сусідству з зазначеною квартирою проживала відповідач ОСОБА_2 , на користь якої був складений спірний заповіт, фактично померлий ОСОБА_3 був мало знайомий з відповідачем.
На переконання позивача під час складання заповіту нотаріусом Дніпропетровського не було встановлено особу заповідача ОСОБА_3 по паспорту, про що свідчить відсутність паспортних даних в тексті заповіту, що є порушенням нотаріального посвідчення заповіту та є підставою визнання його недійсним. Також зі спірного заповіту вбачається, що нотаріусом не було роз`яснено ОСОБА_3 положення зазначеної статті Цивільного кодексу України, що є порушенням порядку нотаріального посвідчення заповіту.
Позивач посилається на те, що підпис та почерк заповідача, наведений в спірному заповіті, не відповідає реальному підпису та почерку ОСОБА_3 , якому на момент складання заповіту виповнилось 70 років.
Посилаючись на вишевикладене позивач вважає, що даний спірний заповіт від 10 травня 2013 року був посвідчений з порушенням норм чинного законодавства та взагалі чи саме ОСОБА_3 ініціював даний заповіт.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року відмовлено в задоволені заявлених позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10 травня 2013 року ОСОБА_3 заповідав усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О., реєстр №683.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.
Реєстрація заповіту відбувалася 10 травня 2013 року о 20.02 год. приватним нотаріусом Меншиковою К.О., що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру.
10 січня 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 уклали шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб, після державної реєстрації шлюбу ОСОБА_4 взяла прізвище ОСОБА_7 .
Згідно актів № 9 від 03 квітня 2014 року та № 35 від 09 жовтня 2014 року посмертних судово-психіатричних експертиз померлий 11 травня 2013 року ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту 10 травня 2013 року будь-якими психічними розладами не хворів, за своїм психічним станом в цей період він міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.
Також, відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 05 грудня 2013 року № 61/04-540, яка була проведена органами досудового слідства, підпис на заповіті, а також запис в заповіті «Цей заповіт прочитано вголос та підписано власноручно» виконано ОСОБА_3 .
Згідно із зазначеним судовим рішенням, відмовляючи в задоволенні позову повністю, суд зазначив, що не вбачає порушень при посвідченні заповіту нотаріусом, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів тому, що заповідач мав такі фізичні вади, через що заповіт повинен був посвідчуватись при свідках.
Одночасно, суд зазначив, що не приймає посилання позивача щодо визнання причиною недійсності заповіту те, що внесення до державного реєстру заповітів відбулось значно пізніше часу посвідчення заповіту, оскільки вказані обставини пов`язані з технічною роботою єдиного реєстру та не можуть бути підставою для визнання недійсним правочину.
Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 липня 2016 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2014 року та ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2016 року були залишені без змін.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 , треті особи: Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшикова К.О., про визнання заповіту недійсним в задоволенні позову було відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року рішення суду 1 інстанції було залишено без змін.
Постановою старшого слідчого СВ Самарського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Сєміженович С.С. від 04 травня 2015 року було закрито кримінальне провадження за фактом доведення до самогубства ОСОБА_5 у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 120 КК України, що підтверджується відповідною постановою.
Відповідно до висновку судового експерта ДНІДСЕ Ус Д.О. від 07 лютого 2019 року підпис від імені ОСОБА_3 в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису №683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. під час посвідчення заповіту від 10 квітня 2013 року виконаний самим ОСОБА_3 .
Згідно з висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 23 березня 2020 року, яка проведена судовими експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа 02-33, Том 1, розпочатий 09 січня 2013 року) приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Меньшикової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від 10 травня 2013 року, виконаний ОСОБА_3 . Ознаки, які б свідчили про виплив на ОСОБА_3 у момент виконання ним свого підпису будь-яких природних тимчасово збиваючих факторів, не відобразилися.
Відповідно до згаданого вище висновку судової експертизи рукописний напис: « ОСОБА_3 » у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа №02-33, том №1, розпочатий 09 січня 2013 року) приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшикової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від 10 травня 2013 року виконаний ОСОБА_3 .
Під час розгляду справи у суді першої інстанції ухвалою суду від 27 серпня 2018 року призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, для з`ясування питання чи виконано підпис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису №683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меншиковою К.О. під час посвідчення заповіту від 10 квітня 2013 року заповідачем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою від 04 червня 2020 року призначено повторну судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса та на вирішення якої поставлені наступні питання: чи виконано підпис в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису № 683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О., під час посвідчення заповіту від 10 травня 2013 року саме особою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? чи перебувала особа, яка виконала підпис в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в графі 7 реєстраційного запису № 683, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Меньшиковою К.О., під час посвідчення заповіту від 10 травня 2013 року у стані психологічного, або фізичного примусу?
На підставі висновків судової почеркознавчої експертизи (висновок судового експерта ДНІДСЕ Ус Д.О. від 07 лютого 2019 року та висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 23 березня 2020 року судових експертів Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у реєстрі для реєстрації нотаріальних дій (справа 02-33, Том 1, розпочатий 09 січня 2013 року) приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Меньшкової К.О., розташований на арк. 155 в графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії», під №683 від 10.05.2013 р., виконаний ОСОБА_3 . Ознаки, які б свідчили про виплив на ОСОБА_3 у момент виконання ним свого підпису будь-яких природних тимчасово збиваючих факторів, не відобразилися.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з необгрунтованості заявлених позовних вимог, оскільки при розгляді справи не було встановлено порушення вимог з боку приватного нотаріуса Меньшикової К.О. щодо форми заповіту та його посвідчення.
З даним висновком також погоджується колегія суддів.
Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.
Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).
Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 1247 ЦК України).
Відповідно до п.п. 1.1, 1.3, 1.4, ,1.5, 1.6, 1.7 розділу 3 зазначеного вище Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу: у заповіті зазначені я місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача, заповіт особисто підписаний заповідачем, нотаріус посвідчував заповіт, який виготовлений за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, заповіт був вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним тощо.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 наголошувала на порушенні з боку приватного нотаріуса Меньшикової К.О. вимог ст. 1257 ЦК України, а саме вимог щодо форми заповіту та посвідчення.
Так твердження заявника про необхідність нотаріуса роз`яснити заповідачу про право на обов`язкову частку у спадщині, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки наявність формальних помилок при складанні заповіту не свідчить про нікчемність заповіту та не спростовує презумпцію правомірності правочину, якщо заповідач не був визнаний судом недієздатним чи обмежено дієздатним, мав право на складання заповіту, заповіт відповідав волі заповідача, власноруч підписаний заповідачем, має письмову форму, посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку (постанова від 20.05.2019 у справі №522/904/16-ц, постанова від 03.07.2019 у справі № 725/2412/15-ц).
Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційних скарг про неповне з`ясування судом всіх обставин, що мають значення для справи спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційних скарг про неправильне застосування судом норм матеріального є безпідставними.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до переоцінки висновків рішення суду, тлумачення норм права.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційних скарг колегія суддів не вбачає.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко