Дата документу 17.02.2020
Справа № 335/7148/19
Провадження № 2/334/999/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року

Ленінський районний суд м.Запоріжжя

У складі: головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить зняти арешт з усього належного їй майна та заборону на його відчуження, який накладений постановою головного державного виконавця Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області.

В обґрунтування доводів позовної заяви зазначає, що у травні 2019 року їй стало відомо, що на все належне їй нерухоме майно зареєстровані обтяження речових прав. Зазначає, що не була боржником у жодній справі та на її майно не накладався арешт. При ухвалені постанови виконавцем була допущена помилка при зазначені ідентифікаційного номеру платника податків боржника, а саме вказано номер позивачки.

Просить скасувати арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою головного державного виконавця №349/2 від 29.04.2010 року, та зобов`язати відповідача вилучити вказаний ідентифікаційний номер позивачки з матеріалів виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 .

В судове засідання учасники провадження не з`явилися.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Позивач при зверненні до суду з позовом зазначила, що у межах виконавчого провадження, відкритого стосовно ОСОБА_2 , державним виконавцем було помилково накладено арешт на її майно, оскільки вона не виступає боржником у межах даного провадження та в інших справах.

З характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі вбачається, що спір виник не з приводу порушення цивільного приватного права позивача саме відповідачем, а зумовлений діями суб`єкта владних повноважень державного виконавця у межах виконавчого провадження щодо іншої особи, в межах якого і було помилково накладено арешт на все майно, що належить позивачу.

Згідно ч.ч.3-5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»,у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів)боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (утому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів,що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2розділу XIII"Прикінцеві та перехідні положення"цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Натомість позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 21, 22, 27 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 року № 340/25/19 вказано, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу Державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України(далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметна підсудність, юрисдикція цивільних прав передбачена у ч.1 ст. 19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ч.1 ст. 3 КАС України,порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 ст. 2 КАС України).

Відповідно до ст. 19 КАС України,юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим, також, у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Положеннями частини першої статті 287 КАС України визначено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи, органу Державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом є дії суб`єкта владних повноважень державного виконавця Вознесенівського (Орджонікідзевського) ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області у межах виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, в межах якого і було помилково накладено арешт на все майно, що належить позивачу.

Спір виник з публічно-правових відносин, тому належить до юрисдикції адміністративних судів.

Суд роз`яснює позивачу, що даний спір відноситься до юрисдикції адміністративного суду, визначеного за правилами підсудності згідно положень Кодексу адміністративного судочинства України, в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до вимог п.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, а провадження у справі закрити.

Згідно з ч.2 ст. 255 ЦПК України,про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Оскільки справа підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1ст. 255 ЦПК України, то згідно до положень, викладених в п.5 ч.1ст. 7 Закону України «Про судовий збір», поверненню позивачу підлягає сплачений нею судовий збір.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 258, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, про зняття арешту з майна закрити.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвала суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Гнатюк