Номер провадження 22-ц/812/1768/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

26 жовтня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі: представника особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалено Снігурівським районним судом Миколаївської області 04 березня 2019 року, під головуванням судді Квєтка І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави,

УСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року Публічне акціонерне товариство «КредоБанк» (далі - ПАТ «КредоБанк») звернулось до Центрального районного суду міста Миколаєва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30 травня 2014 року між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №3844.09.00.2104, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 299 283 грн. 22 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.99% річних строком до 29 травня 2021 року, з цільовим призначенням для придбання транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 та для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 11 483 грн. 22 коп.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 30 травня 2014 року між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір застави, відповідно до умов якого, останній передав в заставу банку транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску 2013, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час, як позичальник ОСОБА_3 належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримав, у зв`язку із чим станом на 18 липня 2017 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 347 562 грн. 36 коп., з яких: 299 283 грн. 22 коп. - неповернута сума кредиту, 48 279 грн. 14 коп. - прострочені відсотки.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 22 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КредоБанк» заборгованість за кредитним договором №3844.09.00.2104 у розмірі 344 996 грн. 68 коп. та судовий збір у розмірі 3 449 грн. 06 коп.

Разом з тим, позивачу стало відомо, що автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску 2013, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який є предметом застави був відчужений ОСОБА_4 , транспортний засіб перереєстровано та змінено державний реєстраційний номер на НОМЕР_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Відчуження транспортного засобу, в порушення вимог ст.586 ЦК України, ст.17 Закону України «Про заставу» та договору застави від 30 травня 2014 року, здійснено позичальником ОСОБА_3 без згоди заставодержателя.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «КредоБанк» просило:

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3844.09.00.2104, укладеним 30 травня 2014 року між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 у розмірі 347 562 грн. 36 коп., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , шляхом подальшого продажу зазначеного транспортного засобу на умовах, визначених у п.5.3,5.4 договору застави від 30 травня 2014 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «КредоБанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження.

Також позивач просив стягнути на його користь з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 1 600 грн.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 січня 2018 року матеріали позовної заяви ПАТ «КредоБанк» передано до Снігурівського районного суду Миколаївської області на підставі п.1 ч.1. ст.31 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_4 надав до районного суду відзив, в якому просив виключити його зі складу відповідачів у справі. Зазначав, що жодних зобов`язань перед ПАТ «КредоБанк» він не має. Хто натепер користується спірним автомобілем йому невідомо.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року позов ПАТ «КредоБанк» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КредоБанк» за кредитним договором №3844.09.00.2104 від 30 травня 2014 року, укладеним між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 , у розмірі 347 562 грн. 36 коп., звернуто стягнення на предмет застави, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий седан-В, рік випуску - 2013 рік, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2359 куб.см, шляхом подальшого продажу зазначеного транспортного засобу на умовах, визначених у п.5.3, 5.4 договору застави транспортного засобу від 30 травня 2014 року, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «КредоБанк» за ціною, визначеною в процесі виконавчого провадження.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КредоБанк» судовий збір у розмірі 1 600 грн.

В задоволенні позову ПАТ «КредоБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2019 року замінено стягувача у справі №490/11051/17 провадження №2/485/76/19 ПАТ «КредоБанк» на Товариство з обмеженої відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»).

В апеляційній скарзі особа, яка не приймала участі у справі - ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий седан-В, рік випуску - 2013 рік, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2 359 куб.см.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначала, що спірний автомобіль належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №8046/2018/831776 від 17 лютого 2018 року, укладеного між нею та ОСОБА_4 через його представника за довіреністю.

За такого, районний суд при прийняті рішення повністю проігнорував вимоги законів та Конституції України, відверто порушив матеріальні та процесуальні права, а саме розглянув справу без участі законного власника майна та наклавши стягнення на рухоме майно особи, яка ніякого відношення до зобов`язань боржника або банку не має та ніколи не мала.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині таким вимогам не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту та договір застави, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

В силу ст.ст.509,525-526,598,610,611,622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.

З матеріалів справи убачається, що 30 травня 2014 року між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 у простій письмовій формі укладено кредитний договір за №3844.09.00.2104 за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 299 283 грн. 22 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16.99% річних, на строк до 29 травня 2021 року (а.с.9-10).

В пункті 2.2 вказаного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на наступні цілі:

для здійснення повної/часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу - автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску 2013 рік, номер кузова НОМЕР_1 , укладеного між позичальником та ТОВ «АВТОКОМ»;

для оплати страхування від нещасних випадків в сумі 11 483 грн. 22 коп.

З метою забезпечення виконання умов за вищевказаним кредитним договором, цього ж дня між ПАТ «КредоБанк» та ОСОБА_3 ,. укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковською О.Р., зареєстрований в реєстрі за №1098, за умовами якого ОСОБА_3 передав в заставу банку рухоме майно: транспортний засіб - автомобіль марки HYUNDAI, модель, тип SONATA, легковий седан-В, номер шасі (кузова, рама) НОМЕР_1 рік випуску - 2013, об`єм двигуна 2359 куб.см, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.11).

Відповідно до умов п.5.1 договору застави право звернення стягнення на предмет застави заставодержатель набуває якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки.

Згідно до п.5.2 договору застави заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання за кредитним договором, забезпеченого цією заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 днів, - звернути стягнення на предмет застави, зокрема у разі порушення заставодавцем обов`язків встановлених цим договором.

Відповідно до п.5.3 договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється у судовому порядку - за рішенням суду; у позасудовому порядку; на підставі виконавчого напису нотаріуса.

З відповіді Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 2018 року за №31/9713 вбачається, що станом на 31 травня 2018 року власником автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, дата випуску 2013, номер кузова НОМЕР_1 є ОСОБА_1 (а.с.82).

Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Миколаївській області Міністерства внутрішні справ України від 17 грудня 2018 року від 31/14-408 та доданих до неї результатів аналітичного пошуку транспортного засобу також вбачається, що з 17 лютого 2018 року власником вищевказаного транспортного засобу є ОСОБА_1 (а.с.103-104).

Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, колегія суддів виходить з такого.

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.1 Закону України «Про заставу» та ст.572 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно із ст.589 ЦК України у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1,2 ст.590 ЦК України).

Відповідно до ст.27 Закону України «Про заставу» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов`язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п`яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі ст.13 цього Закону.

Якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст.23 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Обтяжувач набуває права вимагати виконання забезпеченої обтяженням вимоги незалежно від настання строку виконання в разі, якщо порушено провадження у справі про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Це правило відповідає речовій природі застави як способу забезпечення, що отримало назву «право слідування».

За таких обставин реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень (без згоди обтяжувача), не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи, отже, на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених ст.ст.25,26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Між тим, згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

На суд, як державний орган, покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, у зв`язку з чим він має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

У п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша-друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (п.41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Встановлені колегією суддів фактичні обставини у справі на підставі наданих сторонами доказів, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість свідчать про те, що автомобіль, що є предметом застави, неодноразово відчужувався, та станом на дату ухвалення судом першої інстанції рішення належав ОСОБА_1 .

Таким чином звернення стягнення за рішенням суду першої інстанції на предмет застави: транспортний засіб автомобіль марки HYUNDAI, модель SONATA, тип Легковий седан-В, рік випуску - 2013 рік, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , об`єм двигуна 2359 куб.см, також стосується прав та обов`язків нового власника цього автомобіля - ОСОБА_1 , яка не була залучена до участі у розгляді справи в якості відповідача.

Разом з тим, у суду апеляційної інстанції на стадії апеляційного перегляду справи відсутня можливість залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки по суті справа вирішується судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності і обґрунтованості ухваленого судом першої інстанції рішення в межах, встановлених ст.367 ЦПК України.

Правовий висновок щодо обґрунтованості відмови у позові, пред`явленого до неналежного відповідача, викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Встановивши, що до участі у справі в якості відповідача не залучено особу, прав та обов`язків якої стосуються позовні вимоги, а саме, ОСОБА_1 , яка є власником спірного автомобіля, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучати відповідачів до участі у справі, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ПАТ «КредоБанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню в силу п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутися до суду із позовом до належного відповідача, тому право позивача на судовий захист, гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, не є порушеним.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 504/2451/15-ц.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За вказаних обставин з позивача, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 400 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року в частині задоволених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави та розподілу судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (КОД ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2 400 (дві тисячі чотириста) грн.

Рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року в частині відмови у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «КредоБанк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 28 жовтня 2020 року