Справа № 163/347/20 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/1127/20 Категорія: 41 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про захист прав споживача шляхом встановлення недійсності правочину та повернення коштів, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалася на те, що 01 серпня 2017 року між нею та ТзОВ ФК «ЦФР», шляхом підписання паспорту кредиту, був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого нею було отримано кредит на споживчі потреби у сумі 40000 грн. строком на 36 місяців, зі сплатою відсотків у розмірі 12 % річних від суми боргу.

Крім того позивач вказувала, що під час укладення кредитного договору 01 серпня 2017 року, також з відповідачем уклала договір страхування життя позичальника і на вимогу кредитодавця ТОВ «ФК «ЦФР» з суми отриманого кредиту на рахунок ПАТ «Страхова компанія «ТАС» перерахувала 17280 грн як страховий платіж.

Також ОСОБА_1 зазначала, що станом на вересень 2019 року вона повністю виконала умови укладеного кредитного договору, сплативши відповідачу 82555 грн 22 коп. кредитних платежів.

Однак, звернувшись до відповідача з приводу чинності кредитного договору у вересні 2019 року отримала відповідь про відсутність підстав для його припинення.

Посилаючись на те, що кредитний договір є несправедливим, укладений з відповідачем на вкрай невигідних для неї умовах, без належного її інформування про права і обов`язки його сторін, а отже з порушенням вимог окремих положень Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просила суд визнати недійсними, укладений між нею та ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» договір страхування від 01 серпня 2017 року, заяву (договір) з додатками на отримання кредиту від 01 серпня 2017 року № 2161986 та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 82555 грн 20 коп.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 04 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та вважаючи його незаконним і необґрунтованим, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав.

Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, від позивача ОСОБА_1 надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутності, то суд вважає за можливе провести апеляційний розгляд справи без її учасників.

Дослідивши обставини справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач під час отримання оспорюваного нею кредиту отримала повну, доступну та вичерпну інформацію про умови кредитування, а саме: щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, переліку та розміру всіх комісій (тарифів), які пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту; щодо розміру разової плати за кредитом, щомісячних платежів та витрат на страхування, про що свідчить її особистий підпис у графі «позичальник», при цьому будь-яких застережень з боку позивача не було. За таких обставин суд вважав, що підстави для визнання недійсним спірного кредитного договору відсутні.

Також, суд вважає безпідставними вимоги позивача ОСОБА_1 до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» про визнання недійсним договору страхування життя позичальника по тій причині, що зазначене товариство не було стороною цього договору.

Такі висновки суду є правильними.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на які як на підставу недійсності кредитного договору посилалася ОСОБА_1 , до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Встановлено, що 01 серпня 2017 року між сторонами спору було укладено кредитний договір № шляхом підписання позивачем ОСОБА_1 заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ ФК «ЦФР» та паспорту кредиту від ТзОВ ФК «ЦФР» № НОМЕР_1 (а.с. 4-9). Згідно умов якого позивач отримала кредит у розмірі 59080 грн, який надається безготівковим шляхом упродовж 3-х банківських днів від дня укладення договору на будь-які законні цілі строком на 36 місяців, з визначенням реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для позичальника.

Також з договору слідує, що:

- початковий процент становить 4,5% від суми кредиту (1 800,00 гривень);

- щомісячні проценти 2,5% від суми кредиту;

- річні проценти 12% від суми боргу за договором;

- загальні витрати за кредитом 66 552,78 гривень;

- орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування кредитом 123 832,78 гривень;

- реальна річна процентна ставка 37,55%.

Підписавши 01 серпня 2017 року заяву про приєднання до умов отримання кредиту, заяву на отримання кредиту, паспорт кредиту № НОМЕР_1 , що є складовими кредитного договору, позивач тим самим підтвердила факт ознайомлення з порядком повернення кредиту - кількістю та розміром платежів, періодичністю їх внесення, які відповідають вищенаведеним умовам щодо процентних ставок та орієнтовної загальної вартості кредиту, в тому числі з умовами відповідальності за прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів - у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, але не більше 15% від суми прострочення, а у разі тривалого прострочення позичальником зобов`язань за кредитним договором - у вигляді неустойки, розмір якої залежить від кількості днів прострочення і становить від 100,00 до 350,00 гривень.

Наведена інформація зберігає чинність до дати припинення договору.

Крім того, підписавши зазначені заяви та паспорт кредиту позивач підтвердила, що умови кредитного договору, а саме: умови про сукупну вартість кредиту, їй роз`яснені і зрозумілі; з кредитним договором ознайомилась до його укладення та згідна з усіма його умовами; зобов`язалась виконувати кредитний договір.

Також встановлено, що 01 серпня 2017 року між страховиком приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ТАС», від імені якої на підставі договору доручення діяло ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», і страхувальником (застрахованою особою) ОСОБА_1 було укладено договір страхування життя позичальника, вигодо набувачем за цим договором являється відповідач. На виконання умов вказаного договору позивач з отриманої у кредит грошової суми сплатила страховий платіж у розмірі 17280 грн.

З розрахунку суми боргу за вказаним кредитним договором, наданого відповідачем, вбачається, що станом на 23 липня 2020 року позивач, отримавши кредит в сумі 59080 грн, сплатила відповідачу 80123 грн 50 коп. та має непогашену заборгованість у розмірі 54887 грн 15 коп. (а.с. 71).

Наведені норми матеріального права та встановлені обставини дають підстави вважати, що суд першої інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну правову оцінку, обґрунтовано виходив із того, що під час укладення кредитного договору позивач була достатньо поінформована про умови кредитування та погодилась з ними, а відповідач, надаючи кредит ОСОБА_1 , діяв у межах чинного законодавства та не порушив вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» і в його діях відсутні елементи нечесної підприємницької діяльності по відношенню до споживачів фінансових послуг, що надається товариством.

З огляду на викладене, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову через його безпідставність.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судом доказів, висновків суду не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 04 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді