Справа № 458/468/20
Турківський районний суд Львівської області
у складі: головуючого -судді Коліщук З.М.,
з участю секретаря Матківської Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання старшого державного виконавця Турківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Когут Г.В. про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України,
з участю старшого державного виконавця Когут Г.В.,
У судовому засіданні старший державний виконавець Турківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Когут Г.В. подання підтримала у повному обсязі.
Сторони виконавчого провадження у відповідності до положень ч. 4 ст. 441 ЦПК України в судове засідання не викликались.
Заслухавши думку старшого державного виконавця, дослідивши обставини подання, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що у поданні слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконуються у виконавчому провадженні.
Відповідно до п. 19) ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Також старшим державним виконавцем 22 вересня 2020 року складено акт про те, що ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання у АДРЕСА_1 - відсутній.
22.09.2020 року старшим державним виконавцем складено акт державного виконавця, яким зафіксовано відсутність ОСОБА_1 за місцем реєстрації та відсутність у нього рухомого та нерухомого майна за зареєстрованим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Однак, державний виконавець звернувся до суду з відповідним клопотанням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України лише 21.12.2020.
Також не додано доказів того, що боржнику відомо про виконання рішення суду.
Суд звертає увагу, що державним виконавцем не вживалися заходи щодо встановлення місця перебування, проживання та місця роботи ОСОБА_1 тощо.
Крім того у матеріалах подання відсутні докази того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.
Сам факт відкриття виконавчого провадження, вчинення дій по його виконанню державним виконавцем та його неналежне виконання боржником, при відсутності належних допустимих, достовірних та достатніх доказів про ухилення боржника від виконання рішення суду, не свідчать про необхідність тимчасового обмеження конституційних прав боржника, з поданням про що звернувся державний виконавець.
Інших доказів умисного ухилення боржником від виконання зобов`язань, державний виконавець не надав, а судом такі обставини і докази не встановлені.
Відповідно до положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України, наявність умислу та обставин, які є предметом посилання старшого державного виконавця Когут Г.В. у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема, доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.
Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.
Отже, судом не встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.
Так як зазначене подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Таким чином, на час звернення з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду, факт ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, не встановлено.
Відповідно до ст. 33 Конституції України, ст. 2 Протоколу N 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 313 ЦК України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Пунктом 5) ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Таким чином, наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом звернення до суду з таким поданням. Саме ухилення боржника від виконання зобов`язань є обов`язковою передумовою звернення державного виконавця до суду. Органи державної виконавчої служби повинні покликатись на обставини, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, та підтвердити їх відповідними доказами. Дійсний факт ухилення має підтверджуватися сукупністю доказів.
Однак, з матеріалів подання не вбачається, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання покладених на нього зобов`язань.
Зокрема, в матеріалах подання відсутні докази (їх сукупність) того, що боржником було вчинено дії щодо ухилення від виконання зобов`язання та те, що дане ухилення зумовлене саме суб`єктивними причинами (що боржник має змогу виконати зобов`язання в повному обсязі чи частково, але свідомо та без поважних причин не робить цього), а не об`єктивними (внаслідок відсутності роботи, незадовільного фінансового стану боржника і т. і.).
На підставі вищенаведеного, у зв`язку з тим, що суду не надано доказів на підтвердження умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, подання не підлягає задоволенню
Керуючись ст. 258-260, 441 ЦПК України, суд
Відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Турківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Когут Г.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги через місцевий суд до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено та підписано 22 грудня 2020 року
Суддя З.М. Коліщук