Справа №613/436/20 Провадження № 2/613/556/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Богодухівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Шалімова Д.В.,

за участю секретар Герасимюк Л.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в м. Богодухові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», про стягнення заборгованості за договором надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Богодухівського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», про стягнення заборгованості за договором надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явився, надав до суду заяву про відмову від позову та закриття провадження у справі, в якій просить: прийняти його відмову від позову до ДП «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», про стягнення заборгованості за договором надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги та закрити провадження у справі. Зазначив, що наслідки відмови від позову йому відомі.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений.

Суд, розглянувши заявлену позивачем заяву, про відмову від позову та закриття провадження у справі, приходить до наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог, на будь-якій стадії судового процесу).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову,а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Враховуючи, що від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відмову від позову, суд вважає за можливе прийняти дану відмову та закрити провадження у справі.

Частиною 2 ст. 255 ЦПК України визначено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Також, представником відповідача у справі заявлено вимогу щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 35 000 грн.

ОСОБА_1 вимогу представника Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», щодо стягнення витрат на правничу допомогу визнав частково, а саме у розмірі 6 913 грн. 30 коп., мотивуючи тим, що справа має найменший тип складності (стандартний спір, типові відносини), мінімальна кількість учасників, витрати часу на участь у справі є мінімальними, при цьому, справа по суті не розглядалась.

Суд, розглянувши заявлену представником Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» вимогу про стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, приходить до слідуючого.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи ; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року по справі № 752/4513/17, визначено, що при визначенні суми відшкодуванням, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Представник Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» просить стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу мотивуючи тим, що факт безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 , що не були доведені належними та допустимими доказами, є очевидним, що судовий розгляд спору виник внаслідок неправомірних дій самого позивача щодо формування доказової бази. Саме недобросовісні дії ОСОБА_1 , який безвідповідально поставився до положень чинного законодавства, щодо підтвердження заявлених вимог належними, достатніми та допустимими доказами, обумовили необхідність для відповідача звернутись до адвоката для належного захисту своїх законних прав та відповідно, нести грошові витрати на сплату отриманої допомоги, розмір якої склав 35 000 грн.

Представником відповідача на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду надано детальний опис витрат на правову (правничу) допомогу, акт наданої правової допомоги від 15 липня 2020 року за Договором про надання правової допомоги від 14 травня 2020 року та платіжне доручення № 171 від 21 травня 2020 року, відповідно до якого Державним підприємством «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» сплачено адвокату Шкребець Є.Ф. гонорар у сумі 35 000 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги Державного підприємством «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» про стягнення з позивача у справі ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 грн., оскільки дана вимога повністю підтверджена та доведена відповідачем, при цьому, розмір витрат повністю відповідає критерію розумності їхньої вартості, є розумним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 49, 133, 137, 141, 206, 255, 256 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_1 від позову, про стягнення заборгованості за договором надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги.

Провадження у цивільній справі № 613/436/20 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат», про стягнення заборгованості за договором надання безвідсоткової зворотної фінансової допомоги закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Державного підприємства «Богодухівський сільськогосподарський учбово-курсовий комбінат» () витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя