22 грудня 2020 року с.м.т.Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань Сергієнко В.С.
номер справи №637/1027/20 (2/637/315/20)
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи.
Позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2
розглянувши в відкритому судовому засіданні в с.м.т. Шевченкове Харківської області цивільну справу №637/1027/20 (2/637/315/20) за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
В 2013 році до неї, переїхав її племінник ОСОБА_3 , якого за його прохання вона зареєструвала в своєму будинку.
Відповідач мешкав в будинку періодично, в загалом знаходився і знаходиться в м.Харкові. З лютого 2018 року відповідач в загалі перестав мешкати в даному будинку без поважних причин, так як має інше місце проживання, яке їй до теперішнього часу невідоме. За час реєстрації, відповідач ніякої участі в утриманні будинку та сплати комунальних платежів не приймав. В зв`язку з реєстрацією ОСОБА_3 , вона не має змоги на свій розсуд розпорядитися своєю власністю, вимушена звернутися до суду, та просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням яке їй належить. Вона просить задовольнити її позовні вимоги та не заперечує проти винесення рішення в заочному провадженні.
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.33).
Відзиви проти позову не надав. Заяву щодо зміни місця проживання суду не надходили. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає.
З довідки №318 виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 16 листопада 2020 року ОСОБА_3 , 13 лютого 2001 року зареєстрований в АДРЕСА_1 . За даною адресою не мешкає, його місце проживання (перебування), не відомо.
Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 19 листопада 2020 року).
За таких обставин відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином.
Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву в якій прохає позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення.
Зі згоди позивача (представника) суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
5 листопада 2020 року після усунення недоліків та отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 19 листопада 2020 року.
Також відповідачу наданий строк для подання відзиву (заперечення) на позовні вимоги.
Окрім, того за клопотанням представника позивача були направлені запити до Шевченківського відділку поліції Харківської області та медичного закладу - Шевченківської ЦРЛ Харківської області з метою отримання інформації про звернення гр. ОСОБА_3 в період часу з лютого 2018 року по листопад 2020 року. Також в судовому засіданні опитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Відповідач у судові засідання не з`являвся, про місце, час та день розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.33). Відзиви проти позову не надав. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. З довідки №318 виконавчого комітету Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 16 листопада 2020 року ОСОБА_3 , 13 лютого 2001 року зареєстрований в АДРЕСА_1 . За даною адресою не мешкає, його місце проживання (перебування), не відомо.
Суд, заслухавши, свідків, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого державним нотаріусом Шевченківської Державної нотаріальної контори Харківської області 11 листопада 2005 року та зареєстрованого в реєстрі за №1376, ОСОБА_1 - належить житловий будинок АДРЕСА_1 .
Відповідно довідки №395 Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 14 вересня 2020 року, в вищезазначеному будинку значаться зареєстрованими: з 17 липня 2013 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тітка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , засвідчили, що знають відповідача тривалий час, він є небожем ОСОБА_1 , яка була його опікуном так як матір відповідача позбавлено батьківських прав. З 2018 року він не проживає за адресою реєстрації. Засвідчили ,що позивач робила все можливе за для племінника. Він поїхав навчатися до м. Харкова але був відрахований ,після чого зв`язок з тіткою він перервав. Засвідчили ,що йому ніхто не заважав проживати , пішов з будинку добровільно. Зі своїми речами.
З листа № 6775/01-20 від 24 листопада 2020 року Шевченківського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області вбачається ,що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 2018 по 2020 рік з заявами та повідомленнями, в тому числі, щодо поновлення права на проживання в будинку АДРЕСА_1 , не звертався.
Шевченківська центральна лікарня листом №01-17/1680 від 09 грудня 2020 року повідомила, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2018-2020 роки, за медичною допомогою до КНП Шевченківської ЦРЛ, не звертався.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач зареєстрований в житловому будинку, що належить позивачу але фактично не проживає з лютого 2018 року по теперішній час. Будь яких відомостей про поновлення свого порушеного права на проживання в вищевказаному будинку, відповідачем суду не надано.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень
За положеннями статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Пунктом 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 64, 150, 156 Житлового кодексу УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 Цивільного кодексу України, статей 64, 150, 156 Житлового кодексу УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16).
Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16: частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Аналогічну норму містить також стаття 405 Цивільного кодексу України.
Частиною першою статті 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті 156 Житлового кодексу України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки.
Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з аналізу зазначеної норми власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, шляхом визнання особи, такою що втратила права користування спірним житлом відповідає захисту особистого майнового інтересу позивача.
Враховуючи наведенні доводи суд дійшов до висновку, що відповідач, добровільно, виїхавши на інше місце проживання, втратив права користування зазначеним приміщенням.
Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, з умов виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивача є доведеннями та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.150, 156 Житлового кодексу Української РСР, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивілно-процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ