Провадження № 22-ц/812/3024/20 Доповідач апеляційної інстанції - Тищук Н.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

справа № 474/978/18-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Лівінського І.В.,

із секретарем Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області, ухвалене 7 вересня 2020 року суддею Фасій В.В. в приміщенні цього ж суду (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

Покровської сільської ради Миколаївської області,

Врадіївської районної державної адміністрації Миколаївської області та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Покровської сільської ради Миколаївської області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . До нотаріальної контори за прийняттям спадщини вона не зверталась бо не знала про наявність у матері майна, яке підлягало б спадкуванню. Тільки у 2017 році дізналась про те, що розпорядженням голови Врадіївської районної державної адміністрації від 30 липня 2003 року № 399-р матері було надано у власність земельну ділянку площею 6 га в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 11 травня 2004 року видано державний акт на цю земельну ділянку серії МК № 074261. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 червня 2018 року встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті матері.

Посилаючись на те, що у неї відсутній оригінал державного акту на земельну ділянку, тому нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_1 просила поновити строк позовної давності та визнати за нею право власності на належну матері земельну ділянку в порядку спадкування.

Представник Покровської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області позов не визнала, пославшись на те, що у матері позивачки не виникло права на земельну частку (пай) у зв`язку з тим, що самим КСП ім. Леніна сертифікат про право на частку ОСОБА_2 не видавався, а розпорядження райдержадміністрації про надання дозволу на виготовлення технічної документації прийнято вже після її смерті. Крім цього зазначала, що розпорядженням райдержадміністрації поле, на якому знаходиться ця земельна ділянка, у 2014 році розподілене між громадянами по 2 га.

Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 19 грудня 2018 року до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Врадіївську районну державну адміністрацію та ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області.

Представник Врадіївської районної державної адміністрації на запит суду надав розпорядження райдержадміністрації від 30 липня 2003 року № 399-р та список громадян, яким у приватну власність передано земельні ділянки, з прізвищем ОСОБА_2 у ньому, проте позов не визнав.

У поданому відзиві ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області позов не визнало, посилаючись на те, що позивачка повинна була бути обізнаною про стан своїх майнових справ та могла довідатись про спадщину, право на яку виникло у 2003 році.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Рішення мотивоване тим, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не мала права власності на земельну ділянку, отже воно не виникло і у позивачки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити її позов, посилаючись на те, що право матері на земельну ділянку виникло внаслідок її тривалої праці в КСП ім. Леніна, та було нею реалізовано на підставі розпорядження Врадіївської райдержадміністрації про затвердження проекту організації земельних ділянок (паїв) від 30 липня 2003 року № 399-р та Державним актом на право власності на земельну ділянку.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились, повідомлялись належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 3).

Розпорядженням Врадіївської райдержадміністрації від 30 липня 2003 року № 399-р затверджено проект організації земельних ділянок (паїв) з передачею їх у приватну власність громадян у розмірах, визначених проектом організації у фізичних гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно додатку. Проектній землевпорядній організації запропоновано встановити межі земельних ділянок (паїв) в натурі (на місцевості) у відповідності з проектом та виготовити державні акти на право приватної власності на землю на території Гуляницької сільської ради. До списку осіб, яким передано у приватну власність земельні ділянки, внесено і померлу ОСОБА_2 (а.с. 48, 49).

На ім`я ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії МК номер 074261, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 11 травня 2004 року.

Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України).

За приписами частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтями 17, 81 та 118 ЗК України від 25 жовтня 2001 року (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), передача земельних ділянок у приватну власність провадиться, зокрема, районними державними адміністраціями. Громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідної районної державної адміністрації за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади у місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок проводиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим кодексом.

Відповідно до статті 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, який посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Виходячи з викладеного та враховуючи те, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не розпочала процедуру приватизації земельної ділянки і вся процедура передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулась після її смерті, то вважати ОСОБА_2 такою, що набула право власності на земельну ділянку неможливо. А оскільки до складу спадщини входять тільки ті права, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, то підстави вважати ОСОБА_1 такою, що набула право на спадкування вказаної земельної ділянки, відсутні.

Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції, дослідивши усі наявні у справі докази, правильно встановив, що право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право - державного акту про право власності на землю, який спадкодавці за життя не видавався. Відтак, оскільки ОСОБА_2 не набулау власність у встановленому законом порядку спірну земельну ділянку, вона не ввійшла до складу спадщини, яка залишилася після смерті спадкодавця.

Отже, суд дійшов дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 7 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

І.В.Лівінський

---------------------------------

Повну постанову складено 24 грудня 2020 року