Справа № 321/1919/19
Провадження № 2/314/692/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2020 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Павлівська І.В.,

справа № 321/1919/19;

провадження № 2/314/692/2020;

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач Вільнянський районний ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області (Вільнянський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

-відповідач ДП «Сетам» Міністерства юстиції України;

-відповідач Державна казначейська служба України;

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Державного підприємства «Сетам» Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до Вільнянського районний ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області, ДП «Сетам» Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про захист прав споживачів, де просить :

Розірвати договір купівлі-продажу на придбання металевих воріт, що укладений за результатами електронних торгів проведених Державним підприємством СЕТАМ 18.02.2019р. по лоту №331897 (протокол №392309, акт про проведені електронні торги від 29.03.2019р);

Зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити безспірне списання коштів з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 у розмірі - 2825 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона придбала металеві ворота на електронних торгах проведених Державним підприємством СЕТАМ 18.02.2019р. по лоту №331897 (протокол №392309), що підтверджується актом про проведені електронні торги від 29.03.2019р.

Згідно Протоколу № 392309 12.03.2019р. проведених електронних торгах - продавцем майна є Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. та Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів від 23.12.2015р., 26.03.2019р. повивач перевела кошти за придбане майно на рахунок Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що зазначено в акті про проведені електронні торги.

На підставі виконавчого провадження АСВП №6964219 з примусового виконання по реалізації арештованого майна на користь стягувача: ПАТ Запоріжоболенерго та протоколу Державного підприємства СЕТАМ №392309, 15.04.2019р. старшим державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Діденко-Грецькою Катериною Володимирівною надіслано Акт про проведення електронних торгів №16.15-38/7858 від 29.03.19р., який згідно з законом України Про виконавче провадження є документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно.

Чоловік позивача прибув за адресом знаходження майна ( АДРЕСА_1 ) для ознайомлення з умовами демонтажу та транспортування металевих воріт, але по прибуттю було виявлено відсутність придбаного майна, про що було проінформовано державного виконавця - ОСОБА_2 . Після чого дочекався прибуття державного виконавця з поліцією, яка глянула місце події та опитала свідків.

В результаті не передачі набутого майна позивач вважає, що їй завдано матеріальні збитки в розмірі:

1.вартість реалізованого майна - 1285 грн.;

2.витрати на бензин для ознайомлення з майном -540 грн.;

3.моральні страждання та витрати робочого часу пов`язані з питаннями по даному майну - 1000 грн.

Загальні матеріальні витрати позивач оцінює в розмірі 2825 грн.

Позивач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутності на позові наполягає.

Відповідачі до суду надали відзиви на позов, у судове засідання не з`явилися, були повідомлені про нього належним чином .

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.2 ст.12 ЦПК України).

За вимогою ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За визначенням ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 81 ЦПК України визначено обов`язок доказування і подання доказів відповідно до якого - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 придбала металеві ворота на електронних торгах проведених Державним підприємством СЕТАМ 18.02.2019р. по лоту №331897 (протокол №392309), що підтверджується актом про проведені електронні торги від 29.03.2019р.

Згідно Протоколу № 392309 12.03.2019р. проведених електронних торгах - продавцем майна є Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

Разом з тим, зазначене майно передано позивачу не було, оскільки виявилося , що останнє відсутнє взагалі за відповідною адресою.

Відповідно до ч. 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Статтею 6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець, виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою, відноситься до договорів купівлі-продажу, такий договір відповідно до ст. 651 ЦК України може бути змінено, розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору,

Згідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч.3 ст.652 ЦК України у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору.

Згідно з ч.1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідачами доказів передання майна набутого за результатами торгів позивачу до суду не надано.

Згідно з ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц (провадження № 14-428цс18), правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах.

У постанові від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем відповідно є переможець електронних торгів.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такого ж висновку дійшли Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та Верховний Суд у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 303/2845/15-ц (провадження № 61-17802св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №461/6793/15-ц (провадження № 61-15551св18).

У дійсній справі пред`явлено у тому числі позов до ДП «СЕТАМ» та Вільнянського районного ВДВС, яких суд вважає належними відповідачами.

Зазначене узгоджується з висновками , які містяться у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 296/4345/18 (провадження № 61-291св20) , а також у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18), від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц .

Щодо доводів казначейської служби про те, що на відповідний рахунок надійшли тільки кошти у сумі 1220,75 грн., що підтверджується відповідною квитанцією , а кошти у сумі 64,25 грн. невідомо кому були надані слід зазначити, що судом встановлено , що позивачем сплачено суму гарантійного внеску 64,20 грн, при цьому загальний розмір винагороди організатора торгів склав 64,25 грн., що підтверджується протоколом проведення електронних торгів № 392309 згідно якого позивач повинен був сплатити іншу частину вартості майна , а саме 1220,75 грн , яку позивач й сплатив.

Враховуючи, що вимог щодо стягнення з ДП «Сетам» 64,25 грн. позивач не пред`являв, суд вважає за можливе враховуючи межі позовних вимог лише задовольнити вимоги в частині відшкодування коштів у сумі 1220,75 грн.

Що стосується доводу ДКСУ про те , що вона не є належним відповідачем, а належним відповідачем є виконавча служба й з неї треба стягувати відповідні кошти, то слід зазначити , що такі доводи є також безпідставними, оскільки у постанові від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 Верховний Суд зауважив, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц.

Доводи ДП «Сетам» про відсутність дій з їх боку , які могли б порушити права позивача на придбання майна, що було предметом договору купівлі продажу з посиланням на норми цивільного законодавства про зберігання в даному випадку не мають значення , оскільки організатором торгів не спростовано того, що майно не стільки не було передано покупцеві, скільки були відсутні докази того, що майно (предмет договору) взагалі існувало під час проведення торгів чи існує на даний момент, а вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору.

Крім зазначеного, доводи ДП «Сетам» щодо відсутності обов`язку передати майно та зберігати його в даному випадку також є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються встановленими судами обставинами справи, зокрема тим, що позивач навіть не приймав би участь у прилюдних торгах щодо продажу вказаного майна, якби він знав достовірну інформацію про характеристику такого майна, його наявність та достовірні відомості про особу, в якій зберігається майно та яка зобов`язана його передати.

Відповідно до п. 5 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 в редакції чинної на момент виникнення спірних правовідносин виконавець призначає зберігача у порядку, встановленому статтею 58 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись принципом забезпечення схоронності та цілісності майна.

Зберігачами можуть бути боржник, члени його сім`ї або інші особи, у тому числі Організатор.

Організатор призначається зберігачем рухомого майна, що підлягає реалізації відповідно до цього Порядку, крім випадків, коли це майно не може бути передано на зберігання Організатору з об`єктивних причин без пошкодження його функціональних властивостей, цілісності та зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Організатор забезпечує транспортування такого майна до місця зберігання.

Боржник або члени його сім`ї призначаються зберігачами арештованого майна у виключних випадках, зокрема щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва та іншого майна, яке не може бути передано на зберігання Організатору з об`єктивних причин без пошкодження його властивостей, конструкції, функціональності чи зовнішнього вигляду (складні верстати, механізми, устаткування тощо). Боржник та члени його сім`ї забезпечують зберігання майна безоплатно.

У разі письмової відмови боржника та членів його сім`ї, інших осіб прийняти арештоване майно на зберігання таке майно підлягає в обов`язковому порядку передачі на зберігання Організатору.

Організатор не може відмовитися від забезпечення збереження майна, щодо якого існує загроза його втрати, знищення, пошкодження або суттєвого зменшення вартості.

У разі якщо реалізації підлягає рухоме майно, таке майно передається на зберігання Організатору не пізніше дня направлення відділом державної виконавчої служби, приватним виконавцем заявки на реалізацію цього майна.

Організатор зобов`язаний на вимогу виконавця забезпечити отримання арештованого майна з подальшим його зберіганням. У разі необхідності Організатор для зберігання арештованого майна на договірних засадах залучає третіх осіб, що мають відповідні можливості, приміщення, обладнання та підтверджений досвід.

Організатор відповідальний за належне збереження переданого йому арештованого майна, а також за вибір третіх осіб та належне збереження арештованого майна залученими ним третіми особами.

Зберігач зобов`язаний забезпечити належні умови зберігання майна відповідно до властивостей такого майна, торговельно-технологічних, санітарно-гігієнічних і протипожежних норм, його демонстрацію та передачу переможцю електронних торгів (торгів за фіксованою ціною).

Зберігач забезпечує демонстрацію майна протягом трьох робочих днів з дня отримання звернення від зацікавленої особи.

Таким чином, ДП «Сетам» та ВДВС не доведено , що позивач взагалі мав можливість здійснити огляд майна, адже останній не мав відомостей про його зберігача й суду не надано доказів того що останній був належним чином визначений й майно було наявне фактично.

Як вбачається із матеріалів справи, суду не надано належних доказів того, що у позивача була реальна можливість уточнити інформацію як про належного зберігача так і фактичне місцезнаходження майна.

Отже, у випадку фактичної відсутності майна, позивач не міг знати про можливість існування потенційного ризику щодо цього майна і не мав реальної можливості ані звернутись до зберігача майна і реалізувати своє право на його огляд, ані скористатися іншими правами.

Так , згідно ч. 1 ст. 662 ЦК продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно ст. 678 ЦК у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором:1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми;2) вимагати заміни товару.

Також , слід зазначити, що відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Практичне застосування статті 651 ЦК України висвітлено у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13, в якій зазначено, зокрема, що суд оцінює істотність порушення договору, використовуючи термін «значна міра», яка проявляється у позбавленні сторони бажаного результату, який вона мала отримати при укладенні договору. При цьому вина сторони, яка істотно порушила договір, не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору. Важливим критерієм істотності порушення договору також є розмір завданої шкоди, спричиненої таким порушенням, і який позбавляє потерпілу сторону отримати бажане при укладенні договору. Мова йде не лише про завдання шкоди у грошовій формі, що є прямими збитками, а також і про становище такої сторони, коли вона позбавляється можливості використовувати отримані результати договору.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених цим змістом зобов`язання.

Судом було встановлено, що у відомостях про майно при проведенні електронних торгів по лоту № 331897 було зазначено: «металеві ворота», разом з тим, коли позивач придбав вказане рухоме майно собі у власність та вніс за нього грошові кошти на рахунок відповідного ВДВС , то лише потім він дізнався, що зазначене майно відсутнє взагалі про що свідчить й зокрема подання старшого державного виконавця Діденко Грецької К.В. від 19.04.2019 року № 18492 та акт виїзду за адресою АДРЕСА_1 в яких зазначено про те, що 19.04.2019 року державним виконавцем у присутності понятих було виявлено відсутність майна, а саме металевих воріт , які придбав переможець торгів.

Посилання ВДВС на те, що ним складено подання про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за ст. 388 КК, в даному випадку не має значення , оскільки вина сторони, яка істотно порушила договір, як вже було зазначено вище все рівно не має будь-якого значення ні для оцінки порушення як істотного, ні для виникнення права у другої сторони вимагати розірвання договору.

Суд також звертає увагу на те, що до Вільнянського районного суду Запорізької області у листопаді 2018 року надходило в порядку ст. 438 ЦПК України від начальника Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області подання про застосування приводу до боржника ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) за таких обставин є сумнівним визначення боржника зберігачем майна враховуючи п. 5 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, згідно якого боржник або члени його сім`ї призначаються зберігачами арештованого майна лише у виключних випадках.

Враховуючи вищенаведене та виходячи з предмету спору, підстав позову, характеру прав позивача, які він вважав порушеними, суд вважає можливим їх захист в обраний позивачем спосіб , тобто у спосіб розірвання договору та відшкодування збитків в частині повернення сплаченої суми за непереданий покупцеві товар.

Зазначений висновок щодо можливості застосування способів захисту права, які передбачені загальними нормами ЦК України про купівлю-продаж у відповідних спорах з ДП «Сетам» та виконавчою службою узгоджуються з правовими висновками , що містяться в постановах Верховного Суду від 11 червня 2020 року у справі 607/10251/17, від 15 квітня 2020 року у справі № 442/7169/17, у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 155/291/17.

Доказів понесених витрат на паливо (бензин) для ознайомлення з майном, на які посилається позивач до суду не надано, а отже суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї вимоги та відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо посилань на моральні страждання та витрати робочого часу, які позивач оцінює в 1000 грн., суд виходить з наступного.

Стаття 22 ЦК України визначає наступне :

1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

2. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

4. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.

Доказів на доведення факту заподіяння моральної шкоди та збитків пов`язаних із невиконанням договору купівлі-продажу у виді витрат робочого часу та обґрунтування визначеного позивачем їхніх розмірів позивачем до суду не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість цієї частини вимоги та залишення її без задоволення.

За таких обставин позовна заява підлягає задоволенню частково, зокрема суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині розірвання договору у зв`язку з істотним порушенням стороною договору щодо передачі майна реалізованого за результатами торгів та відшкодування витрат понесених позивачем безпосередньо на придбання майна в розмірі 1220,75 грн, які було сплачено позивачем, при цьому суд враховує, що згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація сторін не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Судові витрати в частині судового збору у справі суд розподіляє враховуючи наступне.

Так, відповідачами, які безпосередньо порушили права позивача є держава в особі відповідного відділу державної виконавчої служби та ДП «Сетам» як організатор відповідних торгів.

У постанові від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 Верховний Суд зауважив, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц.

Згідно ч. 1 ст. 176 ЦК держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Позивач у справі звільнений від сплати судового збору.

Позивачем пред`явлено одну немайнову вимогу розірвання договору за яку повинно було б сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн з урахуванням моменту звернення до суду -2019 рік , а також одну майнову вимогу , яку позивач виразив у грошовому вимірі (2825 грн.) - за яку повинно було б сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн .

За змістом ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, законодавством органи державної влади за загальним правилом не звільнюються від компенсування судового збору.

Законами про державний бюджет на відповідні роки органам державної влади у тому числі передбачаються видатки на судовий збір.

За змістом ч. 3 , ч. 2 ст. 9 Закону України «про судовий збір» судовий збір зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

При цьому, кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення.

Відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" Державну судову адміністрацію України визначено стягувачем за рішеннями у тому числі про стягнення судового збору на користь держави.

Наприклад, Постановою Верховного суду від 30 вересня 2020 року по справі 489/5632/18 було зазначено, що судові витрати мають бути компенсовані за рахунок держави, на яку покладений обов`язок відшкодування шкоди.Колегія суддів в цій справі вважала, що судовий збір при звільнені позивача від його сплати у відповідному розмірі слід компенсувати за рахунок держави шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

Так, позивачем сплачено на рахунок виконавчої служби 1220,75 грн ( що складає 43,21 % від загальної суми яку просив списати на свою користь позивач - 2825)

Таким чином, необхідно порівну стягнути на користь держави судовий збір за немайнову вимогу щодо розірвання спірного договору з Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України та з ДП «Сетам»

Тобто необхідно порівну стягнути на користь держави судовий збір за немайнову вимогу у розмірі 768,40 грн. з Державного підприємства СЕТАМ та з Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вул. Бочарова, 4, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ідентифікаційний код юридичної особи: 35045946 шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України та зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету «22030106» .

Також необхідно стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної майнової вимоги, а судовий збір у розмірі (768,40 ?43,21 ?100) = 332 грн. з Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України.

Загалом з Державного підприємства СЕТАМ слід стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 384,2 грн. , який складається з половини суми збору за немайнову вимогу , а з Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) підлягає стягненню судовий збір загалом у розмірі 716,2 грн. шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України та зарахування зазначеної суми судового збору, яка складається з половини суми збору за немайнову вимогу («384,2») + (« 332») визначеної пропорційно суми судового збору за задоволену майнову вимогу, до спеціального фонду Державного бюджету України за відповідними реквізитами стягувача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-80, 259, 263-265,354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Розірвати договір купівлі-продажу на придбання металевих воріт, що укладений між ОСОБА_1 та Вільнянським районним відділом Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за результатами електронних торгів проведених Державним підприємством СЕТАМ 18.02.2019р. по лоту №331897 (протокол №392309, акт про проведені електронні торги від 29.03.2019р);

Відшкодувати витрати понесені ОСОБА_1 на придбання майна за результатами електронних торгів проведених Державним підприємством СЕТАМ 18.02.2019р. по лоту №331897 (протокол №392309, акт про проведені електронні торги від 29.03.2019р) в розмірі 1220,75 грн. шляхом зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити безспірне списання таких коштів з Державного Бюджету України на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

Стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 384,2 грн. з Державного підприємства СЕТАМ ( вул. Стрілецька, буд. 4-6, м. Київ, 01001 ідентифікаційний код юридичної особи: 39958500).

Стягнути на користь держави з Вільнянського районного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (вул. Бочарова, 4, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002, ідентифікаційний код юридичної особи: 35045946) судовий збір у розмірі 716,2 грн. шляхом його списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України та зарахування зазначеної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України за реквізитами стягувача: Державна судова адміністрація України, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001, код класифікації доходів бюджету «22030106».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 30.10.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: Вільнянський районний відділ Державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) вул. Бочарова, 4, м. Вільнянськ, Запорізька область, 70002 ідентифікаційний код юридичної особи: 35045946.

Відповідач: Державне підприємство СЕТАМ, вул. Стрілецька, буд. 4-6, м. Київ, 01001 ідентифікаційний код юридичної особи: 39958500.

Відповідач:Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601 ідентифікаційний код юридичної особи: 37567646.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

30.10.2020