н/п 4-с/490/102/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

У складі головуючого судді : Черенкової Н.П.

При секретарі : Янкевич В.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві скаргу Акціонерного Товариства « Ідея Банк» на дії Центрального відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області, боржник ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ :

У червні 2019 року скаржник звернувся до суду з даною скаргою на дії Центрального відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області, боржник ОСОБА_1 , в якій просив: скасувати повідомлення Центрального відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області від 09.04.2019 року про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття без виконання та зобов`язати прийняти до примусового виконання виконавчий лист, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва від 22.02.2019 року.

При цьому, вказано наступне.

22.02.2019 року виданий виконавчий лист Центральним районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет застави: транспортний засіб ЗАЗ TF69YO, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ « Ідея-Банк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ПАТ « Ідея Банк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України - в рахунок погашення заборгованості за договором № 910.14238 від 06.04.2012 року.

27.03.2019 року АТ « Ідея Банк» пред`явив до примусового виконання вказаний виконавчий лист.

Повідомленням від 09.04.2019 року, яке отримано скаржником 27.05.2019 року,виконавчий лист повернутий на підставі п.7ч.4 ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження", в зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

В обґрунтування скарги АТ « Ідея Банк» посилається на невиконання державним виконавцем вимог ст.124 Конституції України про обов`язковість виконання рішень суду на всій території України, статті10 ЗУ "Про виконавче провадження".

Скарга передана судді 11.06.2019 року.

Ухвалою від 11.06.2019 року дана скарга прийнята до розгляду з призначенням судового засідання на 21.06.2019 року, та витребувані матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 461/11865/15-ц.

21.06.2019 року від начальника відділу Центрального ДВС надійшла заява про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника відділу для участі у судовому засіданні.

Дані матеріали на адресу суду не надані.

Сторони до судового засідання не з`явились ні 07.08.2019 року, ні 09.10.2019 року, ні 05.12.2019 року,ні 14.04.2020 року.

Представник стягувача до судового засідання не з`явився.

Суб`єкт оскарження заперечень не надав.

Судом постановлено про розгляд скарги у відсутності сторін, що відповідає вимогам статті 450 ЦПК України.

Вивчивши доводи скарги, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.04.2016 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" за кредитним договором № 910.14238 від 06.04.2012 року, звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб ЗАЗ TF 69YO, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , д/н НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , номер 6269123, виданого Миколаївським відділом реєстраційно-екзамеційної роботи УДАІ УМВС 05.04.2012 року, шляхом продажу вказаного автомобіля Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України по Свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням Публічному акціонерному товариству "Ідея Банк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України - в рахунок погашення заборгованості за договором № 910.14238 від 06.04.2012 року.

На виконання даного рішення 22.02.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист.

Повідомленням від 09.04.2019 року про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання за № 16455 виконавчий лист № 461/11865/15-ц повернутий стягувачу на підставі п.7 частини 4 статті 4 ЗУ "Про виконавче провадження" так як виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Дане повідомлення отриманостягувачем27.05.2019 року за вхідним номером 11128/1.

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України , міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.129 Конституції України, обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення ім`ям України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень-складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до частини першої ст.13 ЗУ "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень (в редакції, чинній на дату винесення оскаржуваної постанови), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, постанова як окремий документ містить такі обов`язкові реквізити: номер виконавчого провадження; вступну частину із зазначенням: назви постанови, дати видачі постанови та місця її винесення; найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову або прізвища, імені та по батькові приватного виконавця, який виніс постанову, найменування виконавчого округу, в якому він здійснює діяльність; назви виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа); за зведеним виконавчим провадженням - прізвища, імені га по батькові боржника - фізичної особи, повного найменування боржника - юридичної особи га дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене; мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову; резолютивну частину із зазначенням: прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови. .

Згідно п. 7 ч.4 ст4 37 ЗУ "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

За приписами статі 10 ЗУ « Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частиною 2 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Згідно п.2 ч.7 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» , звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Статтею 51 вказаного Закону передбачено звернення стягнення на заставлене майно.

За статтею 31вказаного Закону, у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення відповідного рішення. У разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

У відповідності до приписів ст.36 ЗУ « Про виконавче провадження «, у разі відсутності відомостей про місце проживання, необхідності розшуку транспортного засобу боржника, державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов`язковою для виконання поліцією.

Між тим, у заяві стягувача про прийняття до виконання виконавчого листа вказано про невідкладне накладення арешту на рухоме майно боржника в межах стягнення суми, шляхом внесення відповідних записів про обтяження у Державні реєстри, однак, ці вимоги держаним виконавцем неприйняті до уваги.

Конституційний Суд України наголосив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення,

За змістом частини першої статті 129 Конституції України та частини першої статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, складовою частиною якого є доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Пілотним рішенням Європейського суду з прав людини Юрій Миколайович Іванов проти України державу було зобов`язано запровадити ефективний засіб юридичного захисту, який би забезпечив адекватний та достатній захист від невиконання або затримки у виконанні рішень національного суду, за виконання якого вона несе відповідальність відповідно до принципів, встановлених практикою Європейського суду з прав людини. Для цього Україні був наданий рік, а потім ще півроку. На виконання зазначеного рішення Міністерством юстиції було розроблено проект Закону України «Про гарантії держави щодо виконання рішень суду», який 14 січня 2011 року урядом подано на розгляд Верховної Ради України.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6§1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи, так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6§1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Європейський Суд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що виходячи із гарантій, закріплених у статтях 55, 129,129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без мотивів прийняття такого рішення з посиланням на вимоги п.7ч.4 ст.4 ЗУ "Про виконавче провадження" та без виконання вимог ЗУ "Про виконавче провадження" щодо виконання виконавчого листа, не можуть вважатись правомірними, оскільки перешкоджають доступу стягувану до належного виконання судового рішення, а отже і доступу до правосуддя.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 червня 2019 року у справі №688/1619/17-ц (провадження 61-24783 св18), постанові від 31.07.2019 року у справі 554/2155/17 ( провадження 61-27648св18).

Отже , вимоги скарги є такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу Акціонерного Товариства « Ідея Банк» на дії Центрального відділу ДВС ГТУЮ в Миколаївській області, боржник ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати Повідомлення головного державного виконавця Центрального районного відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Левицької Вікторії Юріївни від 09.04.2019 про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документа №461/11865/15-ц, виданого 22.02.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва.

Зобов`язати Центральний відділ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області прийняти до виконання виконавчий лист №461/11865/15-ц від 22 лютого 2019 року відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлений 16 квітня 2020 року.

С уддя : Черенкова Н.П.