Справа № 462/2990/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/811/2124/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Левика Я.А., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та його представника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року у справі за клопотанням представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

Адвокат Цімура Я.В. звернувся до Залізничного районного суду м. Львова в інтересах ОСОБА_1 з клопотанням, в якому просить скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 12 травня 2014 року, якою було накладено арешт на майно ОСОБА_6 , а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:018:0128; будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв. м, що позначені на плані літерами А-1, А-1 та котельні площею 134,3 кв. м під літерою Б-1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що зазначені заходи забезпечення позову були застосовані у межах цивільної справи № 462/2990/14-ц.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у вказаній справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів ОСОБА_7 та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_6 ) про визнання договору фіктивним було ухвалено: позов задовольнити; визнати недійсним договір дарування нерухомого майна та земельної ділянки, укладений 02 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 103. На даний час виконавчий лист у даній справі не видавався, виконавче провадження не відкривалося. За таких обставин, арешт на спірні об`єкти нерухомого майна має бути скасований силу вимог частини 7 статті 158 ЦПК України. В зв`язку з наведеним, просить клопотання задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07 липня 2020 року у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення відмовлено.

Ухвалу оскаржив представник ОСОБА_1 -адвокат Цімура Яромир Володимирович.

В апеляційній скарзі покликається на те, що рішення про визнання договору недійсним у справі №462/2990/14-ц виконано:сторони договору повернуті у попередній стан, майно по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 , чого і домагались позивачі звертаючись з позовом. Дев`яносто днів з дня набрання законної сили вказаним рішенням пройшли, виконавче провадження не відкривалось, а арешти на це ж майно накладено постановами приватного виконавця Маковецького З.В. під час виконання рішення в іншій справі між цими сторонами №462/2589/14-ц, а тому заходи забезпечення позову накладені ухвалою від 12.05.2014 року у справі №4962/2990/14-ц підлягають скасуванню.

Постановляючи ухвалу, суд не застосував ч.7 та ч.8 ст.158 ЦПК України, що є підставою для скасування ухвали відповідно до ч.2 ст.376 ЦПК України.

Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову постанову ,якою скасувати заходи забезпечення позову встановлені ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 травня 2014 року та зняти арешт з нерухомого майна, а саме :

-земельної ділянки площею 0,3494 га. Що розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:018:0128;

-будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв.м, що позначені на плані літерами А-1,А-1 та котельні площею 134,3 кв.м. під літерою Б-1 за адресою АДРЕСА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись виходячи з наступного.

Встановлено, що у межах цивільної справи № 462/2990/14-ц судом була постановлена ухвала від 12 травня 2014 року, якою були застосовані заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_6 , а саме: земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:018:0128; будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв. м, що позначені на плані літерами А-1, А-1 та котельні площею 134,3 кв. м під літерою Б-1 за адресою: АДРЕСА_1 .6,7/.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року у справі № 462/2990/14-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (третя особа без самостійних вимог на стороні позивачів ОСОБА_7 та третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_6 ) про визнання договору фіктивним позов задоволено; визнано недійсним договір дарування нерухомого майна та земельної ділянки, укладений 02 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в реєстрі за № 103.

Зазначеним рішенням суду було встановлено, що за договором дарування майна та земельної ділянки від 02 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., ОСОБА_1 подарувала своєму синові ОСОБА_6 нерухоме майно, а саме: лазню-пральню літ. А-1 та А'-І загальною площею 543,7 кв.м., котельню літ. Б-1 загальною площею 134,3 кв.м. та земельну ділянку загальною площею 0,3494 га, кадастровий номер № :06:018:012, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишено без задоволення. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року залишено без змін /Т. 3, а.с. 82-87/.

Згідно ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з роз`ясненнями у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

За змістом ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (<...>) [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23.01.2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Разом з тим, як зазначено в п. 168 цього рішення, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Враховуючи вищенаведене, правові підстави для відмови в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову відсутні, оскільки тим самим буде порушено справедливий баланс між інтересами судочинства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Оскільки у справі яка розглядається рішеннямЗалізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2018 року позов задоволено, рішення залишене без змін Постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2020 року, з моменту набрання законної сили вказаним рішенням пройшло 90 днів наявні підстави

За вказаних обставин, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підлягає до задоволення, ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року до скасування з ухваленням нового судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Залізничного районного суду від 12 травня 2014 року

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 07 липня 2020 року скасувати.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Залізничного районного суду від 12 травня 2014 року у цивільній справі «462/2990/14-ц.

Зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , а саме:

- земельну ділянку площею 0,3494 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :06:018:0128;

- будівлі лазні-пральні площею 543,7 кв. м, що позначені на плані літерами А-1, А-1 та котельні площею 134,3 кв. м під літерою Б-1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію ухвали скерувати у Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції, Залізничний ВДВС ЛМУЮ - для відома та виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Приколота Т.І.

Левик Я.А.