КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4572/19
Провадження № 2/488/584/20 р.
09.10.2020 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,
за участю секретаря судового засідання Сенчук К.О., Кривопішиної О.С.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань суду справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно, -
21.11.2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно.
В своїй заяві позивачка зазначила, що 07.01.2017 р. вона, відповідно до договору позики, оформленим розпискою, передала ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 250000,00 грн. ОСОБА_4 , в свою чергу, надала позивачці копію Свідоцтва про право власності на своє житло, а також ксерокопію її паспорта та ідентифікаційного номера. Згідно з розпискою ОСОБА_4 взяла на себе зобов`язання повернути отримані кошти до 10 жовтня 2019 р., однак борг не повернула.
10.10.2019 р. позивачка, прибувши за місцем проживання ОСОБА_4 , дізналася про смерть останньої. Як їй відомо, спадкоємцями після смерті позичальниці є онук останньої відповідач по справі ОСОБА_2 та онука ОСОБА_3 , оскільки спадкоємці першої черги діти та чоловік позичальниці, померли раніше за останню.
Як стало відомо позивачці, онука спадкодавиці ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася і спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не відкривалася.
У своєму позові ОСОБА_1 повідомила, що відповідач ОСОБА_2 знав про борг спадкодавиці ОСОБА_4 , оскільки був присутній під час позичання грошей та знав про те, що названі кошти позичалися на його лікування від наркоманії. Вважала, що відповідач ОСОБА_2 прийняв спадщину в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України, а його поведінка та сукупність обставин свідчать про свідоме ухилення останнім від виконання зобов`язань за договором позики.
Також повідомила, що 10.10.2019 р. вона пред`явила свої вимоги до Спадкоємців, надіславши їм претензії за місцем проживання, а також до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області. У зв`язку з тим, що грошові кошти спадкоємцями не сплачені, причини відмови від обов`язку спадкоємця ОСОБА_2 сплатити борг кредиторові спадкодавиці їй невідомі, просила суд звернути стягнення на майно ОСОБА_4 , що одержано в натурі спадкоємцями на користь ОСОБА_1 у розмірі 250000,00 грн. в рахунок погашення боргу померлої ОСОБА_4 .
Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.07.2020 р. задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 та залучено в якості співвідповідача по справі ОСОБА_3 .
В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, доказів про поважність причин неявки до суду не надали.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.
07.01.2017 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_1 грошові кошта в сумі 250000,00 грн., які зобов`язалася повернути останній до 10 жовтня 2019 року. На підтвердження укладеного договору позики ОСОБА_4 надала позивачці розписку, оригинал якої долучений до матеріалів справи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією актового записку про смерть № 537 від 04.07.2017 р., внесеного до Державного реєстру актів цивільного стану громадян за № 135886895 від 04.07.2017 р.
Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_4 умови договору не виконала, у зв`язку з чим станом на дату її смерті заборгованість за договором позики від 07.01.2017 р. становила 250000,00 грн.
10.10.2019 р. позивачкою були направлені претензії про повернення боргу спадкодавця ОСОБА_4 на адреси проживания відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
У той же день на адресу П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори була направлена заява ОСОБА_1 про включення вимог кредитора до реєстру акцептованих вимог.
Ухвалою суду від 10.12.2019 р. розглянуто та задоволено клопотання позивачки про витребування доказів по справі, а саме: витягу з Реєстру актів цивільного стану громадян про смерть громадянки ОСОБА_4 ; інформації щодо кола осіб, які проживали разом з ОСОБА_4 на момент смерті останньої.
Згідно відповіді Корабельного районного у м. Миколаєві відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 687/15.3-4.9 від 27.12.2019 р. громадянка ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового записку про смерть № 537 від 04.07.2017 р.
Відповідно до відомостей, наданих Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, 28.08.2017 року ОСОБА_4 знята з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю. Станом на 03.07.2017 р. за вказаною адресою, окрім ОСОБА_4 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Під час розгляду справи, з метою здійснення повного та всебічного аналізу, судом був направлений запит до П`ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області про надання копії спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 .
Згідно спадкової справи № 188/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , її онука, ОСОБА_3 , подала заяву про прийняття всієї спадщини без умов та застережень, яка залишилася після смерті її бабусі.
Відповідач ОСОБА_2 , який також є спадкоємцем за законом, із заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті своєї бабусі, до нотаріальної контори не звертався.
Судом також було встановлено, що Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 - не видавалися.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, у спосіб визначений ст. 16 даного Кодексу.
В свою чергу, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ч. 2 ст. 1282 ЦК України).
Отже, спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст.ст. 1281, 1282 ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора.
Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.
Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами - кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.
При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи.
За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини.
Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитор спадкодавця може пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.
Згідно з вимогами ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження обставини щодо того, що відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було достовірно відомо про наявність боргу спадкодавця та вони відмовилися від його сплати одноразовим платежем.
Судом також було встановлено, що жоден із відповідачів фактично не одержав спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому відсутні підстави для звернення стягнення на таке майно, оскільки останнє не було передане спадкоємцям у натурі.
Враховуючи вищевказані вимоги законодавства та встановлені обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача боргу спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно відсутні, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.
Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, враховуючи, що в задоволенні її позову відмовлено, суд вважає за необхідне судові витрати по справі віднести на рахунок держави.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 280-289, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця шляхом звернення стягнення на майно відмовити у повному обсязі.
Копію заочного рішення направити відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Сторони по справі:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_3 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складений 19.10.2020 року.
Суддя Яна Анатоліївна Чернявська