КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 754/8744/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12074/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Максюк І.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Головного управління житлового забезпечення про визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі ордера на жиле приміщення, визнання недійсним і скасування ордера на право зайняття жилого приміщення, визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру, -

В С ТА Н О В И В :

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до відповідачів про визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі ордера на жиле приміщення, визнання недійсним і скасування ордеру на право зайняття жилого приміщення, визнання протиправним і скасування наказу у частині видачі свідоцтва про право власності на квартиру, визнання недійсним і скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Рішеням Деснянського районного суду міста Києва від 9 вересня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

У січні 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Деснянського районного суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення, посилаючись вобґрунтування заяви на те, що 9 вересня 2019 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено судове рішення, проте при ознайомленні з повним тестом вказаного рішення виявлено, що судом не вирішено питання розподілу судових витрат, які сторона відповідача понесла у зв`язку з розглядом справи, попередній розрахунок судових витрат було надано до суду 9 жовтня 2018 року.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року в стягненні суми судових витрат ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням, 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення від 21 лютого 2020 року та ухвалите нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 судові витрати - компенсацію за втрачений заробіток у сумі 36211 грн. на користь представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , вважає, що при ухваленні оскаржуваного додаткового рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначила, що у жовтні 2018 року її представником ОСОБА_3 подано попередній розрахунок суми судових витрат, згідно якого зазначено наступне: ознайомлення з позовною заявою, ознайомлення з судовою практикою по аналогічним справам, розроблення стратегії захисту, складання відзиву - 30 годин, час у дорозі до суду та назад - 9 годин, участь у судових засіданнях - 6 годин, що становить загальну суму судових витрат 36211 грн., тому вважає, що висновок суду щодо відсутності доказів понесених судових витрат стороною відповідача не відповідає обставинам справи, разом з тим стороною позивача не було надано заперечень щодо вказаного розрахунку.

В судове засідання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, подали заяви про розгляд справи у відсутність апелянта.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 9 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

На підтвердження понесених витрат представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подано попередній розрахунок у якому зазначено про виконання наступного: ознайомлення з позовною заявою, ознайомлення з судовою практикою по аналогічним справам, розроблення стратегії захисту, складання відзиву - 30 годин, час у дорозі до суду та назад - 9 годин, участь у судових засіданнях - 6 годин, всього 45 годин.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у вказаному попередньому розрахунку зазначає, що він є фізичною-особою підприємцем, у якого заробіток складає дохід отриманий від підприємницької діяльності.

Також, представником додано податкові декларації ФОП ОСОБА_3 за півріччя та три квартали з квитанціями № 2, згідно яких заробіток представника склав за І-ІІ квартали 2018 року - 426105 грн, за І-ІІІ квартали 2018 року - 838105 грн. Тобто за ІІІ квартал 2018 року ОСОБА_3 отримав заробіток у сумі 412000 грн. Загальна кількість робочих днів у третьому кварталі 2018 року склала 64 дні, середньоденний заробіток склав 6438 грн (412000 грн: 64 днів), середньогодинний заробіток склав - 805грн (6438 грн : 8 год), тому визначив, що у зв`язку із розглядом справи судові витрати складають 36211 грн. (805 грн. *45 год.).

Відмовляючи в стягненні суми судових витрат ОСОБА_1 , суд першої інстанціївиходив з того, що до попереднього розрахунку додані податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 , тому відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України відсутні докази, що підтверджують понесені судові витрати саме відповідачем ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місце знаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 138 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги положення ч. 2 ст. 138 ЦПК України, оскільки, як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, який є у відкритому доступі, ОСОБА_3 зареєстрований ФОП, одним з видів діяльності якого є діяльність у сфері права, тому не можна вважати, що у зв`язку із представленням інтересів ОСОБА_1 в суді у данній справі, він був вимушений відірватися від звичайних занять та втратив заробіток, крім того доказів на підтвердження своїх доводів апелянтом не надано.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10 грудня 2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді