Провадження № 22-ц/802/1051/20 Категорія: 68 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

16 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,

з участю:

секретаря судового засідання Лимаря Р. С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представника осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поданою в їх інтересах представником ОСОБА_8 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

У лині 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з 10 серпня 2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб. У шлюбі ними набуто нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 24.05.2005 р. ВСВ № 888373, сторонами придбано земельну ділянку в с. Княгининок (Маяки) Луцького району Волинської області загальною площею 0,1320 га. Кадастровий номер :01:001:0617. Цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На зазначеній ділянці вони з 2006 року розпочали будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 160,6 кв.м. Позивач зазначає, що на даний час житловий будинок не введено в експлуатацію, тобто є незавершеним будівництвом, через небажання відповідача. Все вищезазначене майно набуте в шлюбі, і хоч і зареєстроване за відповідачем, проте набуте за спільні грошові кошти.

На підставі наведеного позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки в с. Княгининок (Маяки) Луцького району Волинської області загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617, та право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, просила стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617, розташованої в АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2833 грн 05 коп.

14 вересня 2020 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , як особи, які не брали участі у справі, подали апеляційну скаргу на дане рішення суду. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, просили залучити їх до участі в справі в якості третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, судове рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права на 1/2 частину об"єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , та ухвалити нове рішення, яким визнати за ними - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, використані в процесі будівництва житлового будинку за вказаною адресою.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги на рішення місцевого суду, апелянти посилалися на те, що вони не брали участі у справі, однак ухвалене рішення суду стосується їх прав та інтересів, оскільки вони є власниками будівельних матеріалів, з яких був збудований спірний житловий будинок.

У відзивах на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважають, що жодних прав осіб, які подали скаргу, рішенням суду не порушено. Зазначили, що спір стосувався спільного майна подружжя, що незавершене будівництво подружжям велося на придбаній у шлюбі земельній ділянці, дозвільні документи видавались на ім"я відповідача, а батьки відповідача знали про справу щодо поділу майна, однак ні відповідач, ні вони не порушували питання про належність їм будівельних матеріалів. Крім того, вказують, що апелянтами не доведено належними та допустимими доказами їх вимог.

Під час розгляду справи в апеляційному суді особи, які не брали участі у справі, та їх представник, підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити їх вимоги та скасувати рішення суду і відмовити у задоволенні позову в частині щодо будинкута визнати за ними право власності на будівельні матеріали .

Відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Позивач та її представник апеляційну скаргу не визнали, просили в її задоволенні відмовити з підстав, наведених у відзивах.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки в частині задоволення позову про визнання права власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,1320 га за позивачкою ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржується, то судом апеляційної інстанції в цій частині справа не переглядається та рішення на предмет законності й обгрунтованості не перевіряється.

Заслухавши пояснення учасників справи, осіб, які не брали участі в справі, їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить висновку про закриття апеляційного провадження, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов, суд виходив із того, що предметом спору є майно, що має статус незавершеного будівництвом житлового будинку, стан готовності якого складає 80%, і який не прийнятий в експлуатацію, на нього відсутня державна реєстрація права власності, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як колишнього подружжя, з рівними частками кожного з них. Однак, право власності на частину цього об`єкта в судовому порядку, яку просить позивач у своєму позові, визнати не можна. Суд визнав за позивачкою ОСОБА_1 право на 1/2 частину цього об"єкта незавершеного будівництва.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що майно, яке було предметом поділу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як колишнім подружжям, складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 160,6 кв.м. та земельна ділянка в с. Княгининок (Маяки), Луцького району, Волинської області загальною площею 0,1320 га кадастровий номер :01:001:0617, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1320 га, кадастровий номер :01:001:0617, розташованої в АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право на 1/2 частину об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .

Вказане судове рішення набрало законної сили і на час розгляду даної справи не скасовано.

При цьому, як вже зазначалося вище, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 обґрунтовують порушення оскаржуваним судовим рішенням їх прав саме тим, що при здійсненні за їх участі будівництва спірного житлового будинку для проживання їхнього сина - відповідача у справі ОСОБА_3 , були використані будівельні матеріали, що придбані ними особисто.

Чинний ЦПК України містить декілька норм, що регулюють участь в апеляційному перегляді осіб, які не брали участі у справі.

Статтею 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси осіб, які не брали участі у розгляді справи та подали апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи осіб, які не були залучені до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц, провадження № 61-41547сво18.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.365 ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності з 10.02.2020 року) при з"ясуванні питання про склад учасників судового процесу суддя-доповідач у справі в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду в разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов"язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Разом з тим, чинним процесуальним законом не передбачено на стадії апеляційного розгляду справи повноважень суду щодо залучення до участі у справі третіх осіб із самостійними вимогами та розгляду заявлених особами, які не брали участі у справі, їх позовних вимог, що не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом спору є визнання права на частку у спільному сумісному майні подружжя в порядку ст.60,61,63 та 70 СК України.

Сторони у справі ствердили, що не заперечувалося і особами, які не брали участі у справі, що спірний недовершений будинок збудований на земельній ділянці, яку було придбано за договором купівлі-продажу сторонами під час шлюбу та оформлено на відповідача ОСОБА_3 .

Будівельний паспорт та інші технічні, проектні та дозвільні документи на проведення будівництва житлового будинку і підведення комунікацій також оформлені на відповідача у справі ОСОБА_3 .

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Однак ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об"єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такі висновки викладені також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 р. у справі № 372/507/17 .

Як видно із даної справи, рішення суду першої інстанції від 13.11.2018 року про часткове задоволення позову ОСОБА_1 відповідачем не було оскаржене.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зазначили, що надавали будівельні матеріали та допомагали у будівництві будинку з метою проживання у цьому житлі їх сина - відповідача у справі ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , підтримуючи апеляційну скаргу, вказав, що на час розгляду справи в суді першої інстанції йому було відомо про обставини щодо надання йому допомоги батьками у будівництві будинку, однак він не був присутній у судовому засіданні і не міг про це заявити суду.

Проте, вказані обставини спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що у справі брали участь адвокати - представники відповідача, з якими він уклав договір про правову допомогу. Однак у письмових запереченнях на позов та в поясненнях представників у суді першої інстанції жодних обставин щодо належності спірного майна не до спільної сумісної власності подружжя, а йому особисто або ж іншим особам, зокрема - його батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , не наведено.

Таких доказів також не надано і суду апеляційної інстанції особами, які не брали участі у справі.

Отже, особи, які не брали участі у справі та звернулися із скаргою на рішення суду в порядку ст. 352 ЦПК України, повинні довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про їх права, інтереси та (або) обов"язки.

Таким чином, виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що за відсутності доказів будь-яких прав на майно, яке було предметом спору при вирішенні питання про поділ майна між колишнім подружжям, оскаржуваним судовим рішенням жодним чином не вирішувалося питання про права та обов`язки апелянтів.

За вказаних обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі, підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст. 362, 364, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою осіб, які не брали участі у справі, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , поданою в їх інтересах представником ОСОБА_8 , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частку спільного майна подружжя закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді