Справа № 456/2630/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/3811/19 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

з участю: представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Турчиняка Я.І.,

ОСОБА_1 , представника - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з газопостачання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» постачає відповідачам газ для побутових потреб за місцем їхнього проживання відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року. ПАТ «Львівгаз» виконало договірні зобов`язання, надало споживачам послуги з газопостачання, а споживачі не виконали своїх зобов`язань по своєчасній оплаті вартості спожитого природного газу, внаслідок чого станом на 25.05.2015 року у них виникла заборгованість у розмірі 7209,71 грн. Зазначає, що відповідачі не зверталися до ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» із заявами про припинення подачі газу, фактично користувалися послугами із газопостачання, визнаючи таким чином наявність правовідносин, а відтак і взаємних прав та обов`язків, що з них випливають. Відповідальність боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведених підстав просить стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 7209,71 грн. основного боргу, 122,85 грн. 3% річних, 495,19 грн. інфляційних витрат та 243,60 грн. судового збору.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» відмолено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Апелянт стверджує, що суд не вчинив жодних належних дій по зобов`язанню відповідачів надати докази здійснення будь-яких оплат за наданні послуги з газопостачання, натомість, порушуючи принцип змагальності сторін, не надав жодної належної правової оцінки його доводам, необґрунтовано з`ясовував підставність та правомірність проведення перерахунку обсягу використаного відповідачами природного газу, що не є предметом спору в даній справі, оскільки предметом спору є заборгованість відповідачів за надані їм послуги із газопостачання за період з 01.09.2013 по 01.10.2014 року. Зазначає, що відповідачі не спростовували обставин належного надання їм послуг з газопостачання, не наводили аргументів щодо неповноти чи неналежної якості постачання їм природного газу. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не взяв до уваги те, що оплачувати житлово-комунальні послуги, в тому числі послуги з газопостачання, у строки, встановлені договором або законом, є обов`язком споживача відповідно до п.5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, стягнути солдіарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заборгованість у розмірі 7827,75 грн., яка складається з: 7209,71 грн. боргу за спожитий природний газ; 122,85 грн. 3% річних, нарахованих на суму заборгованості; 495,19 грн. інфляційних втрат за період з 01.09.2013 року по 01.10.2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» Турчиняка Я.І.на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження перевищення відповідачами норми спожитого газу за 2012 рік, а відтак і виникнення у них заборгованості з оплати послуг з газопостачання саме за період з -01.09.2013 року до 01.10.2014 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з газопостачання, які надає позивач АТ «Львівгаз» за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Миртюки (угода від 13.08.2013, рахунок абонента номер НОМЕР_1 ).

Згідно з договором № 2175 про надання населенню послуг з газопостачання від 13.08.2013, укладеним між АТ «Львівгаз» та ОСОБА_3 , постачання природного газу здійснюється безперервно у потрібному споживачеві обсязі відповідно до Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999, з дотриманням Правил безпеки систем газопостачання України, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці № 254 від 01.10.1997 (п. 9 договору) /а.с. 9-10/.

Відповідно до п. 12 зазначеного договору роздрібна ціна на природний газ встановлюється Національною Комісією Регулювання Електроенергетики (НКРЕ).

Відповідно до Кодексу газорозподільних систем, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, плановий місячний об`єм споживання визначений в установленому главою 4 розділу ІХ цього Кодексу порядку плановий об`єм (обсяг) споживання природного газу по об`єкту побутового споживача, який за договором розподілу природного газу розраховується за лічильником газу.

Правовідносини між АТ «Львівгаз» та відповідачами регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №2246 від 09.12.1999 (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з п. 10 Правил розрахунок населення за надані послуги з газопостачання здійснюється, починаючи з 1 січня 2007 року, за роздрібними цінами, диференційованими залежно від обсягів споживання та/або видів (напрямів) споживання, що встановлені НКРЕ, за показаннями лічильників газу, а в разі їх відсутності - за нормами споживання природного газу.

Застосування роздрібних цін, диференційованих залежно від річних обсягів споживання, у поточному році для споживачів здійснюється залежно від річного обсягу використання природного газу (зафіксованого на особових рахунках споживача) у попередньому році.

Газопостачальні підприємства проводять щороку станом на 1 січня перерахунок оплати вартості використаного природного газу та суми нарахованих пільг окремо щодо кожного споживача залежно від обсягу використання газу у попередньому році та від диференційованих залежно від річних обсягів споживання роздрібних цін, що діяли в зазначеному році. Якщо за підсумками попереднього року використання природного газу споживачем не відповідає обсягам, на підставі яких визначалась ціна на природний газ, зокрема: у разі перевищення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V2 > V1), споживач зобов`язаний протягом трьох місяців з дати здійснення перерахунку сплатити газопостачальному підприємству різницю його вартості, розрахунок якої здійснюється за формулою: Вс = (Ц2 х V2) - (Ц1 х V2); у разі зменшення обсягу використаного природного газу порівняно з встановленим у попередньому році (V2 < V1), різниця у вартості газу залишається на особовому рахунку споживача і зараховується в рахунок майбутніх платежів. Розрахунок вартості у цьому разі здійснюється за формулою: Вгп = (Ц1 х V2) - (Ц2 х V2). Де Ц1 - роздрібна ціна на природний газ, встановлена для оплати природного газу у попередньому році; V1 - річний обсяг, згідно з яким була визначена ціна у попередньому році; Ц2 - встановлена для оплати природного газу роздрібна ціна, що застосовується для споживача згідно з використаним у попередньому році обсягом; V2 - річний обсяг, використаний споживачем у попередньому році; Вс - вартість природного газу, яку споживач повинен сплатити за результатами перерахунку; Вгп - вартість природного газу, яку газопостачальне підприємство зараховує на особовий рахунок споживача в рахунок майбутніх платежів.

Такий перерахунок здійснюється до 1 лютого поточного року.

За ініціативою газопостачального підприємства або заявою споживача газопостачальне підприємство проводить станом на 1 липня перерахунок оплати вартості використаного природного газу залежно від обсягу його використання у першому півріччі поточного року та від роздрібних цін, що діяли в першому півріччі поточного року, аналогічно перерахунку, який проводиться за підсумками року станом на 1 січня. При цьому слід враховувати, що обсяг використаного споживачем природного газу у першому півріччі поточного року становить 60 відсотків річного обсягу споживання природного газу, згідно з яким застосовуються роздрібні ціни на природний газ. Такий перерахунок здійснюється до 1 серпня поточного року.

Визначення річного обсягу використання природного газу здійснюється шляхом додавання обсягу використаного природного газу згідно з показниками лічильника з початку попереднього року до зняття показників лічильника у грудні попереднього року та розрахункового обсягу використання природного газу за необліковані дні грудня у разі незняття показників лічильника газу газопостачальним підприємством станом на 1 січня.

Розрахунковий обсяг використання природного газу за необліковані дні грудня розраховується як різниця між контрольними зняттями показників лічильника газопостачальним підприємством у січні поточного року та грудні попереднього року, що помножена на кількість днів, не облікованих до 1 січня поточного року, та поділена на кількість днів між зазначеними контрольними зняттями показників лічильника.

Відповідно до п. 32 Правил газопостачальне підприємство зобов`язане: визначати на основі обсягів використання природного газу споживачем у попередньому році та першому півріччі поточного року величину роздрібної ціни на природний газ для споживача на поточний рік та відповідно друге півріччя поточного року відповідно до пункту 10 цих Правил, за винятком споживачів, які проживають у багатоквартирних будинках та використовують природний газ для приготування їжі та/або підігріву води; проводити за підсумками року станом на 1 січня перерахунок оплати споживачем вартості спожитого в попередньому році природного газу залежно від обсягу його використання в попередньому році за роздрібними цінами, що діяли в попередньому році, та знімати показники лічильників газу у грудні попереднього року та січні поточного року, тощо.

Згідно з постановою НКРЕ України № 812 від 13.07.2010 ціна газу для населення за умови, що обсяг спожитого газу не перевищує 2500 м3 на рік за наявності лічильника, становить 72.54 коп. за м3; за умови, що обсяг спожитого газу не перевищує 6000 м3 на рік за наявності лічильника, становить 109.8 коп. за м3; за умови, що обсяг спожитого газу не перевищує 12000 м3 на рік за наявності лічильника, становить 224.8 коп. за м3.

Судом першої інстанції встановлено, що облік використаного газу за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Миртюки (угода від 13.08.2013, рахунок абонента номер НОМЕР_1 ) здійснюється за допомогою лічильника METRIX-U G6, серійний номер 011533.

З долучених позивачем до матеріалів справи нарахувань за спожитий природний газ станом на 01.01.2012 показник лічильника 7155 м3; станом на 31.12.2012 показник лічильника 14556 м3, перерахунок становить 9042,90 грн. /а.с. 6/

Згідно з робочим листком контролера за листопад 2011 року станом на 22.11.2011 показник лічильника абонента ОСОБА_3 7155 м3 /а.с. 50/.

Згідно з робочим листком контролера за лютий 2012 року станом на 07.02.2012 показник лічильника абонента ОСОБА_3 10756 м3 /а.с. 51/.

Згідно з робочим листком контролера за грудень 2012 року станом на 28.12.2012 показник лічильника абонента ОСОБА_3 15465 м3 /а.с. 52/.

Вищенаведене свідчить про розбіжності показників об`єму споживання газу відповідачами, розміру перерахунку, який відповідно до долучених позивачем нарахувань становить 9042.90 грн., в той же час сума корекції станом на 04.2014 року становить 7007.82 грн., а заборгованість за період з січня 2014 року до травня 2015 року становить 7209.71 грн. (довідка про фінансовий стан) ( т.1 а.с.5).

Вважаючи рішення суду незаконним та необґрунтованим, апелянт в апеляційній скарзі зазначає про те, що судом першої інстанції невірно встановлено період, протягом якого у відповідачів склалася заборгованість по оплаті послуг з газопостачання, і таким, як стверджує апелянт, є період з 01.09.2013 року до 01.10.2014 року.

При тому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як доказ на підтвердження наявності заборгованості за вказаний період долучено «нарахування за 2013, 2014 роки» (т.1 а.с.6), з яких вбачається нарахування та оплата за період лише з вересня 2013 року до січня 2014 року; долучено довідку «Фінансовий стан», яка містить інформацію про обсяг спожитого газу, розмір нарахування та оплати за період з лютого 2014 року до травня 2015 року, в той же час позовними вимогами є стягнення заборгованості за період з вересня 2013 року до жовтня 2014 року, розмір заборгованості в сумі 7209.71 грн., про стягнення якої звернувся позивач, розраховано станом на травень 2015 року.

Крім цього, як вбачається з «нарахувань за 2013, 2014 роки» (т.1 а.с. 6), довідки «Фінансовий стан» (т.1 а.с.5), долучених позивачем на обґрунтування позовних вимог і на підтвердження розміру заборгованості, про стягнення якої звернувся позивач, протягом спірного періоду, вересень 2013 року жовтень 2014 року, відповідачам проводились нарахування оплати за газопостачання у відповідності до об`єму спожитого газу, і такі кошти ними сплачувалися, що свідчить про відсутність заборгованості по оплаті послуг з газопостачання саме за період з вересня 2013 року до жовтня 2014 року.

В довідці «Фінансовий стан» зазначено, що сума 7007.82 грн. є «корегування», донарахуванням за 2012 рік.

З матеріалів справи вбачається, що донарахування за 2012 рік зроблено позивачем 25.04.2014 року, в той час як таке донарахування слід було проводити у 2013 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Отже, у відповідності до вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції врахував пояснення представника АТ «Львівгаз» Зіньковської Н.В., яка на виконання ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області про витребування доказів від 18.03.2019 повідомила, що в приміщенні Стрийського відділення ПАТ «Львівгаз» у 2015-2016 роках проводилися будівельно-ремонтні роботи та повна реконструкція будівель, внаслідок чого значна кількість документів, в тому числі: детальний розрахунок заборгованості за надані послуги в позовній заяві ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» з посиланням на первинні документи бухгалтерського обліку, нормативно-правові акти, якими керувались при здійсненні перерахунку; облікові регістри ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» та інші документи щодо підтвердження заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»; акти звірки між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» та ОСОБА_3 за період з 2011 року по 06.05.2015, були втрачені, тому товариство не може надати витребувану інформацію. Крім цього, зазначила, що працівниками відділення виконувалися пошукові роботи для відшукання перелічених документів, проте нічого знайти не вдалося.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який не взяв до уваги розрахунок обсягу газу, спожитого відповідачами за 2012 рік, наведений у доповненні до позовної заяви з тих підстав, що позивачем не надано, а в суді не здобуто жодних доказів, які б підтверджували перевищення відповідачами норми споживання газу за 2012 рік, на підставі чого останнім було здійснено перерахунок вартості об`єму газу по вищій ціні, не зазначено період виникнення заборгованості та за якими тарифами проведено нарахування заборгованості, а робочі листки контролера ОСОБА_8 , яка здійснювала облік споживання газу, не є достовірними та беззаперечними доказами об`єму спожитого відповідачами газу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав вірну оцінку вищезазначеним доказам, якими позивач обґрунтовував позовні вимоги, врахував відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту перевищення відповідачами норми спожитого газу за 2012 рік, а відтак і виникнення у них заборгованості з його оплати, і дійшов до вірного та обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відмову в її задоволенні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.12.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.