Справа № 307/1673/20
Провадження № 2/307/1079/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2020 року м. Тячів
В С Т А Н О В И Л А:
В судове засідання представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» - адвокат Бойко О.М. не з`явилася, позаяк надіслала суду заява, в якій просить справу розглянути у її відсутності та вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з мотивів, викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзив на позовну заяву не подав, а тому, суд на підставі ч. 4 ст. 223, ст.280 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що є у матеріалах справи.
Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Згідно з п. 2 додаткової угоди №1 сторони домовились, тимчасово, на період з 25 травня 2009 року до 25 травня 2010 року зменшити розмір щомісячного платежу позичальника за кредитним договором до розміру, визначеного в графіку погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди, у зв`язку з чим графік погашення кредиту та інших платежів за кредитним договором, а також розрахунок сукупної вартості кредиту було викладено у новій редакції у додатку № 1 та № 2.
Проте, всупереч вимогам кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, внаслідок чого у 2011 році банк звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2007 року.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року по справі №2-1275/11 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено в повному обсязі, а саме: стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 99 157 гривень 72 копійок, дозволити ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах та вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Вказане рішення набрало законної сили і було звернуто до виконання (а.с.21-22).

У пункті п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Таким чином, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку з боржника про, що свідчить рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2011 року.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Після постановлення судом рішення про стягнення з відповідача заборгованості, відповідач її не сплатив.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошові зобов`язання, відповідальність за які встановлена ст. 625 ЦК України, передбачають насамперед договірні правовідносини.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє відповідальності сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Відповідно до розрахунку наданого представником позивача, у зв`язку із несвоєчасно сплатою заборгованості банк у порядку ст.625 ЦК України нарахував 3% річних за період з 26 липня 2011 року по 29 квітня 2020 року у сумі 3 243 доларів США 24 центи, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ на дату розрахунку складає 87 724, 83 гривень та інфляційні втрати у розмірі 261 447, 40 гривень (а.с. 6-8, 9)

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію, відповідно до якої суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, відповідач, уклавши договір з позивачем, отримав кредит, чим взяв на себе грошове зобов`язання, яке належним чином не виконав та прострочив зобов`язання, а тому повинен нести відповідальність, встановлену законом та договором.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведених вище обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 3 243 доларів США 24 центів по сплаті 3% річних, нарахованим за період з 26 липня 2011 року по 29 квітня 2020 року за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/4044/82/32184 від 03 квітня 2007 року, та нараховані на суму боргу інфляційні втрати за період з 26 липня 2011 року по 29 квітня 2020 року у розмірі 261 447, 40 гривень та 5 237, 58 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,89,141, 223, 247, 258-296 ЦПК України, ст.ст.526,599,625,1046,1049 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/4044/82/32184 від 03 квітня 2007 року - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних у розмірі 3 243 доларів США 24 центів (Три тисячі двісті сорок три доларів США 24 цетів), нарахованих за період з 26 липня 2011 року по 29 квітня 2020 року за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/4044/82/32184 від 03 квітня 2007 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» інфляційні втрати у розмірі 261 447, 40 (Двісті шістдесят одна тисяча чотириста сорок сім гривень 40 копійок) гривень, нарахованих за період з 26 липня 2011 року по 29 квітня 2020 року за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором №014/4044/82/32184 від 03 квітня 2007 року.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 5 237, 58 гривні (П`ять тисяч двісті тридцять сім гривень 58 копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», адреса: 01011, м.Київ, вул.. Лескова, 9, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 23 грудня 2020 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.