Справа № 346/3081/17
Провадження № 4-с/346/23/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.

за участі секретаря Матушевської Г.Д.

представника скаржника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Кваснюк Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия скаргу ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з даною скаргою, уточнивши котру просить суд визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністрства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам від 04.06.2020 та додатково доданого та проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в межах виконавчого провадження № 58936128 з примусового виконання виконавчого листа № 346/3081/17, виданого Коломийським міськрайонним судом; визнати незаконним та скасувати розрахунок заборгованості по аліментам від 04.06.2020 та додатково доданого та проведеного розрахунку заборгованості (без дати); та зобов язати державного виконавця перерахувати заборгованість та відобразити її повністю з дня пред`явлення позову - щомісяця у Додатку 15 до Інструкції у спосіб враховуючи доводи скаржника із врахуванням наданих документів щодо сплачених сум аліментів .

Свою скаргу мотивує тим, що з 22 квітня 2019 року на виконанні у старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. перебуває виконавче провадження № 58936128 з примусового виконання виконавчого листа № 346/3081/17, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , який продовжував навчання у військовому інституті Київського національного університету ім.. Т.Шевченка в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, без урахування часу канікул до закінчення навчання , але не більше як до досягнення ним 23 років починаючи з 05 липня 2017 року. Вказує, що в ході судового розгляду справи так як син вже розпочав навчання в цей період нею ( чи за дорученням її батьками) здійснювались регулярні платежі на користь сина ОСОБА_5 в рахунок сплати аліментів на навчання. Після пред`явлення виконавчого листа до виконання нею, ОСОБА_6 надавались державному виконавцю всі фіскальні чеки на підтвердження здійснення проплати на навчання сина, починаючи з липня 2017 року.

Зазначає, що листом від 13.02.2020 року наданого відділом ВДВС її повідомлено , що до 28.08.2018 року нарахування боргу проводилось згідно виконавчого листа № 346/308/17 по 500 грн. щомісячно , а з 28.08.2018 у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру заборгованості державним виконавцем приймаються до уваги квитанції у яких одержувачем аліментів вказано стягувача , який зазначений у виконавчому документі. Оскільки у виконавчому листі стягувачем є ОСОБА_3 , тому квитанції у яких отримувачем коштів визначено іншу особу, до уваги не приймаються. З таким твердженням не погоджується оскільки аліменти є власністю дитини та отримання особисто коштів від неї, ОСОБА_6 чи за її дорученням від її батьків саме повнолітним дієздатним сином на його ж навчання не може слугувати підставою для не зарахування таких проплат у розрахунку державним виконавцем

Вказує, що 04.06.2020 старшим державним виконавцем надано розрахунок заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа, який не відповідає вимогам закону за формою та проведений з порушеннями за змістом, зокрема з порушенням вимог п. 4 розділу XVI Інструкції та його проведено у довільній формі, має невірну назву . Оскільки були численні порушення під час складання та проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, то є підстави для визнання розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа від 04.06.2020 незаконним та таким, що підлягає до скасування. Стверджує, що будь- яка заборгованість із сплати аліментів, відсутня.

Також зазначає, що державним виконавцем помилково трактуються положення ч. 2 ст. 182 СК України щодо застосування з 28.08.2018 р. мінімального розміру аліментів на рівні не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки на виконанні у державного виконавця перебуває провадження про стягнення аліментів на повнолітню дитину , а законодавчо затверджено прожитковий мінімум для дітей до 6 років, та від 6 до 18 років. Виконавцем при нарахуванні аліментів взято за основу показник для дітей від 6 до 18 років в сумі 2218 грн, 50 % від якого складає 1109 грн. Крім того, рішення суду про стягнення аліментів ухвалено після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту прав дитини на належне утримання» який набрав чинності з 28.08.2018.

Представник скаржника у судовому засіданні підтримав вимоги скарги, просив задоволити.

Представник Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав до суду відзив на скаргу відповідно до котрого зазначив, що на виконанні у Коломийському міськрайонному ВДВС перебуває виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого листа № 346/3081/197 виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4 , який продовжує навчання у твердій грошовій сумі 500,00 грн. щомісячно без урахування часу канікул до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років починаючи з 05 липня 2017 року. Не погоджується з твердженням ОСОБА_2 що розрахунок заборгованості по аліментах зроблено у довільній формі та по формі і назві він не відповідає вимогам додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень. Однак, скаржниця не вказала, які саме її права порушено тим, що форма розрахунку заборгованості по аліментах не відповідає вимогам додатку 15 до Інструкції. Вказує, що після отримання даної скарги, заявниці ОСОБА_2 направлено розрахунок заборгованості по аліментах у формі, що відповідає вимогам додатку 15 до Інструкції.

Крім того, рішенням Коломийського міськрайонного суду стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_7 , а відповідно до частини 2 статті 182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що скарга в частині не зарахування квитанцій про оплату аліментів, згідно з якими одержувачем коштів є син скаржниці, а не стягувач ОСОБА_3 , безпідставна. Так, відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Отже, перерахування коштів особі, яка не є стягувачем у виконавчому провадженні, не є належним виконанням судового рішення.

З приводу нарахування аліментів на час канікул, вказує, що ОСОБА_2 тлумачить словосполучення «без урахування часу канікул» не на користь свого сина, а на свою користь, оскільки вона вважає, що на час канікул аліменти не повинні нараховуватись. Старший державний виконавець Коломийського міськрайонного ВДВС розуміє судове рішення таким чином, що аліменти повинні стягуватись на утримання ОСОБА_7 також і на час канікул. Просить у задоволенні скарги відмовити.

У судовому засіданні представник ДВС підтримала поданий відзив, зазначила, що всі виконані нею дії в даному виконавчому провадженні проведені згідно норм чинного законодавства.

Заінтересована особа ОСОБА_3 подав до суду заперечення на скаргу, пояснивши , що скарга подана від імені ОСОБА_2 однак підписана не ОСОБА_2 а іншою сособою. ОСОБА_2 в Україні не проживає, є громадянкою Іспанії, де і проживає . В даний час її прізвище ОСОБА_8 ОСОБА_9 , що підтверджується перекладом довідки поліції та довідкою про реєстрацію . Як видно з довідки прізвище ОСОБА_10 змінено, і 16 березня 2015 року зареєстрована у зв`язку із зміною місця проживання, як ОСОБА_8 , громадянка Іспанії. Вважає, що скаржниця обманним шляхом подає скаргу чим вводить суд в оману та дана скарга подана та підписана особою, яка немає повноважень.

Відповідно до вимог ст. 71 Закону України « Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості по аліментах щомісячно, що і було зроблено державним виконавцем Паращук М.В. До скарги додається копія Додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень, в редакції згідно Міністерства Юстиції України 855/5 від 21 березня 2018 року, а як видно із розрахунку заборгованості по аліментах заборгованість нараховується з липня 2017 року, тобто з того періоду, коли Додаток № 15 в даній редакції не застосовувався, а тому розрахунок заборгованості, вважає, проведено вірно.

Вказує, що державний виконавець правильно не взяв до уваги квитанції про грошові перекази ОСОБА_7 так як він не є стороною виконавчого провадження і те, що мати вирішила надати допомогу сину, не може враховуватися як сплата аліментів. Вважає, що жодних неправомірних дій державний виконавець Паращук М.В. не вчиняла. Відповідно до ст.71 п.8 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються за заявою заінтересованої особи у порядку встановленому законом. Гвіздь вважаючи, що невірно визначена сума заборгованості могла би оспорювати суму заборгованості, а не оскаржувати дії державного виконавця.

В судовому засіданні представниа заінтересованої особи Кваснюк Я.І.заперечила щодо задоволення скарги.

Розглянувши матеріали скарги, мотиви її обґрунтування, враховуючи пояснення сторін, надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, врахувавши доводи заявника, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Коломийському міськрайонному ВДВС перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 346/3081/17, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_7 , який продовжує навчання у військовому інституті Київського національного університету ім.. Т. Шевченка у твердій грошовій сумі 500 грн щомісячно без урахування часу канікул до закінчення навчання , але не більше як до досягнення ним 23 років , починаючи з 05 липня 2017 року (а.с.187)

Суд не приймає посилання представника заінтересованої особи ( стягувача) щодо непідписання Гвіздь самої скарги та що скаржник змінила прізвище, оскільки як видно з матеріалів справи зокрема довіреності (а.с.72-75) особу ОСОБА_2 перевірено другим секретарем з консульських питань Посольства України в Королівстві Іспанія 17 липня 2020 року.

Щодо посилань скаржника на розрахунок заборгованості, котрий вона вважає, не відповідає вимогам щодо порядку його оформлення зокрема додатку 15 до Інструкції з організації примусового виконання рішень суд зазначає , що державним виконавцем направлено ОСОБА_2 розрахунок заборгованості по аліментах у формі, що відповідає вимогам додатку 15 до Інструкції.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Суд вважає безпідставною скаргу в частині не зарахування квитанцій про оплату аліментів, згідно з якими одержувачем коштів є син скаржниці, а не стягувач ОСОБА_3 оскільки перерахування коштів особі, яка не є стягувачем у виконавчому провадженні, не є належним виконанням судового рішення.

Щодо посилань ОСОБА_10 на неправильне трактування державним виконавцем положень ч.2 ст..182 СК України, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Отже, суд доходить висновку про те, що державний виконавець, розраховуючи заборгованість по аліментам, правильно виходив із мінімально граничного розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також, суд не бере до уваги посилання на те, що виконавець у розрахунках взяв прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18років, оскільки в даному випадку мова йде не про прожитковий мінімум працездатних осіб , а відносно сплати аліментів на дитину, яка навчається.

Крім того, за змістом ст. 199 СК України, законодавець визначив обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, тобто на весь період навчання, який охоплює час від вступу до закінчення навчання чи відрахування з навчання. Згідно з постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №346/103/17 (провадження №61-20178св18) відповідача не може бути звільнено від обов`язку сплачувати аліменти під час перебування дитини на канікулах, оскільки чинним законодавством таке виключення не передбачено.

Більше того, скаржник у своїх письмових поясненнях стверджує, що розрахунок заборгованості приведено у відповідність по формі згідно Додатку 15 до Інструкції , однак не за змістом. Відповідно до ст.71 п.8 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Вимогами ч. 3 ст.451 ЦПК України визначено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскаржуючи дії державного виконавця, скаржник та його представник не довели той факт, що виконавчі дії державним виконавцем проводилися неправомірно, як того вимагає Закон України «Про виконавче провадження», а отже судом не встановлено неправомірності його дій, внаслідок яких порушені права скаржника Гвіздь, тому суд доходить висновку, що скарга не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 15,16,18,24,26,71 Закону України "Про виконавче провадження"та керуючись ст.ст. 18, 447-451,268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам від 04.06.2020р. та додаткового доданого та проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (без дати) в межах виконавчого провадження № 58936128 з примусового виконання виконавчого листа № 346/3081/17, виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області; визнання незаконним та скасування розрахунку заборгованості по аліментам згідно виконавчого листа від 04.06.2020р. за виконавчим провадженням № 58936128 та додатково доданого та проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (без дати) за виконавчим провадженням № 58936128; зобов язання старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. здійснити перерахунок заборгованості із відображенням такої повністю з дня пред явлення позову - щомісяця у Додатку 15 до Інструкції з врахуванням доводів скаржника та наданих документів щодо сплачених сум аліментів, відмовити.

Ухвала підлягає оскарженню до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний термін з дня оголошення ухвали. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складено 21.12.2020 року.

Суддя Беркещук Б. Б.