Дата документу 26.11.2020
Справа № 334/2273/18
Провадження № 2/334/296/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року Ленінський районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Турбіної Т.Ф.,

при секретарі Джелановій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця,

встановив:

У квітні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 10572,78 грн. по кредитному договору б/н від 25.01.2007 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ОСОБА_3 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 25.01.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13035,75 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив стягнути заборгованість за кредитом, яка станом на 20.08.2016 року становила 10572,78 грн. та складається з тіла кредиту - 1873,09 грн. та процентів за користування кредитом - 8249,69 грн., а також понесені судові витрати у зв`язку зі зверненням з позовом до суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крамаренко А.А. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачем не надано жодного належного доказу в обґрунтування позовних вимог. Після смерті ОСОБА_3 відповідачка ОСОБА_2 дійсно звернулась із заявою про прийняття спадщини, але спадкове майно нею оформлено не було, у зв`язку з чим вважає, вимоги позивача передчасними. Також розмір заборгованості у первісній позовній заяві не відповідає дійсності, оскільки було здійснено часткове погашення заборгованості перед банком 10 липня 2018 року в розмірі 5090,00 грн. та 27 червня 2018 року в розмірі 400,00 грн.

06 грудня 2018 року позивач подав уточнену позовну заяву в якій просив, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, стягнути з відповідачів заборгованість за кредитом в розмірі 5082,78 грн.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що спадкоємцями, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Відповідачі прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідачі не відмовились від спадщини протягом 6 місяців від дня відкриття спадщини, у зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, як такі, що є обґрунтованими та законними.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Крамаренко А.А. проти позову заперечував, вважає його безпідставним та необґрунтованим, у зв`язку з чим в просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві.

Судом встановлено, що 25 січня 2007 року ОСОБА_3 підписав заяву б/н на отримання кредиту, де своїм підписом посвідчив про ознайомлення та погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами скула дає між ним та банком договір про надання банківських послуг. У заяві визначено термін дії картки 3 роки, розмір встановленого кредитного ліміту 3100,00 грн., базову процентну ставку 3% річних (а.с.15).

Згідно довідки банку, за даним договором 10.01.2014 було ОСОБА_3 видано другу кредитну картку з терміном дії до серпня 2017 року, що підтверджується випискою по рахунку та не спростовується відповідачами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області складено актовий запис № 5865 від 22.08.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.53).

АТ КБ «ПриватБанк», як кредитор, заявив вимоги до спадкоємців померлого боржника шляхом направлення 23.01.2017 року до Другої Запорізької державної нотаріальної контори претензії кредитора про наявність у ОСОБА_3 заборгованості по кредитному договору в розмірі 10572,78 грн., яка була надіслана для виконання за належністю до Першої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с.56,57).

Листом від 01.02.2017р. за вих.№ 170/02-14 Перша Запорізька державна нотаріальна контора повідомила ПАТ КБ «Приватбанк» про те, що його претензія кредитора долучена до спадкової справи №298/2016 (а.с.57).

01 вересня 2017 року позивач надіслав на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лист-претензію із вимогою погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , як до спадкоємців, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України (а.с.58).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм видно, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

В обґрунтування позову банк посилається на те, що відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за однією адресою - АДРЕСА_1 , а тому вважаються такими, що прийняли спадщину.

Разом з тим, з відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 18.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 з 01.06.1990 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 по теперішній час (а.с.71), а ОСОБА_1 з 17.05.2016 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 по теперішній час (а.с.72).

Таким чином, доводи позову, що ОСОБА_1 в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, свого підтвердження не знайшли. Також суду не надано доказів прийняття ОСОБА_1 спадщини в іншому встановленому законом порядку.

Спадкова справа після смерті померлого ОСОБА_1 судом не витребовувалась, з відповідним клопотанням сторони до суду не звертались. У даній справі суд виходить з того, що диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо витребування доказів у суді не скористався.

Разом з цим, згідно пояснень відповідачки ОСОБА_2 , вона звернулась до Першої Запорізької державної нотаріальної контори у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак свідоцтво про право на спадщину до цього часу не отримала, ОСОБА_1 до нотаріальної контори не зверталась, на наявність у померлого ОСОБА_3 інших спадкоємців відповідачка не посилається.

З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним, що відповідачка ОСОБА_2 прийняла спадщину після чоловіка ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У відповідності до положень ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Звертаючись з позовом до суду, банк просив стягнути заборгованість, яка існувала на момент смерті боржника, у загальному розмірі 10572,78 грн., яка складалась із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1873,09 грн. та процентів у розмірі 8249,69 грн.

Як видно з розрахунку заборгованості за кредитним договором, в останній раз використання кредитних коштів мало місце 28.07.2016. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 вносилися кошти на погашення заборгованості за кредитним договором у серпні 2016 року у сумі 600,00 грн., у вересні 2016 року у сумі 600,00 грн., у листопаді 2016 року у сумі 868,89 грн.

Після звернення з позовом до суду (05.04.2018) ОСОБА_2 здійснила часткове погашення кредитної заборгованості, сплативши 27.06.2018 на користь банку 400,00 грн. та 10.07.2018 - 5090,00 грн., про що вказує відповідачка ОСОБА_2 та що підтверджується випискою по рахунку.

За таких обставин позивачем було уточнено позовні вимоги, відповідно до яких позивач просить стягнути залишок заборгованості у сумі 5082,78 грн. Надаючи при цьому, аналогічний розрахунок заборгованості на момент смерті боржника, стверджує, що залишок заборгованості складається з тіла кредиту у сумі 5082,78 грн. Жодного обґрунтування, яким чином після смерті позичальника заборгованість по тілу кредиту збільшилася, уточнена позовна заява не містить.

Оцінюючи надані докази щодо розміру заборгованості за процентами, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування процентів у зазначеному в розрахунку розмірі та необґрунтованість вимог про їх стягнення.

Так, умовами договору було визначено базову відсоткову ставку 3% на місяць. Нарахування відсотків у більшому розмірі, ніж було визначено умовами кредитного договору, а також після 20.08.2016, тобто після смерті позичальника, не ґрунтується на умовах договору та вимогах закону.

Таким чином, приймаючи до уваги обґрунтованість доводів позову про наявність заборгованості по тілу кредиту, яка існувала на момент смерті боржника, у розмірі 1873,09 грн., необґрунтованість розміру заборгованості за процентами, а також недоведеність позивачем наявності заборгованості по тілу кредиту, яка існувала на момент смерті боржника, у розмірі 5082,78 грн. та відсутність вимог щодо стягнення заборгованості по процентам згідно уточненої позовної заяви, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 5082,78 грн. з ОСОБА_2 , якою після смерті боржника здійснено погашення заборгованості за кредитним договором 31.08.2016 року у сумі 600,00 грн., 23.09.2016 року у сумі 600,00 грн., 10.11.2016 року у сумі 868,89 грн. (з відміткою у виписці про закриття заборгованості), та після звернення банку з позовом до суду - 27.06.2018 року у сумі 400,00 грн., 10.07.2018 року у сумі 5090,00 грн.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, на підставі ст. 141 ЦПК України суд відмовляє також у задоволенні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-257, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Складення повного судового рішення - 07.12.2020.

Суддя: Турбіна Т. Ф.