Провадження № 2/522/2204/20
10 лютого 2020 року м.Одеса
Приморський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання - Вадуцкої В.І.,
розглянувши у судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивачка ОСОБА_1 11.10.2019 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 108,5 кв.м, житловою площею 72,0 кв.м, на підставі Договору дарування від 03.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченком Р.О., зареєстровано в реєстрі за №688, та рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.01.2005 року (справа №2-4352/05). З травня 2010 року позивачка проживає в зазначеній квартирі, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно-технічному стані. Також в квартирі з 18.05.2018 року зареєстрована подруга доньки позивачки ОСОБА_2 , яку було зареєстровано за даною адресою з метою працевлаштування у м.Одесі, але яка фактично в спірній квартирі ніколи не мешкала, її особистих речей за вказаною адресою не має, на даний час її місцезнаходження позивачці не відомо, самостійно у відповідні органи з заявою про зняття її з реєстраційного обліку не зверталася. Реєстрація ОСОБА_2 в даній квартирі чинить позивачці перешкоди в розпорядженні своєю власністю, крім того призводить до додаткових витрат за комунальні послуги, у зв`язку з чим вона змушена була звернутися до суду з зазначеним позовом.
До суду 04.12.2019 року надійшла відповідь з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо місця реєстрації відповідача, з якої вбачається, що ОСОБА_2 , зареєстрована з 18.05.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 ..
Ухвалою суду від 13.12.2019 року провадження у справі відкрите, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням засідання на 09.01.2020 року.
Учасники справи в судове засідання призначене на 09.01.2020 року не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, розгляд справи відкладено на 04.02.2020 року.
У судове засідання призначене на 04.02.2020 року ОСОБА_1 не з`явилася, представник позивачки адвокат Клименко О.В. надав суду заяву, в якій просив суд справу розглядати за його відсутністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 10 лютого 2020 року.
Відповідно до ст.275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 108,5 кв.м, житловою площею 72,0 кв.м, на підставі Договору дарування від 03.05.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченком Р.О., зареєстровано в реєстрі за №688, та рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 06.01.2005 року (справа №2-4352/05), що підтверджується інформаційною довідкою №184210600 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованою 09.10.2019 року (а.с.10).
З травня 2010 року позивачка проживає в зазначеній квартирі, регулярно сплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно-технічному стані.
Також в квартирі з 18.05.2018 року зареєстрована подруга доньки позивачки ОСОБА_2 , яку було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №1294 від 12.09.2019 року (випискою із домової книги про склад сім`ї та реєстрації), виданою начальником виробничої дільниці №7 КП «Порто-Франківський» (а.с.12).
В позові зазначено, що ОСОБА_2 було зареєстровано в зазначеній квартирі з метою працевлаштування у м.Одесі, але остання фактично в спірній квартирі ніколи не мешкала, її особистих речей за вказаною адресою не має, на даний час її місцезнаходження позивачці не відомо.
Також факт не проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі з червня 2018 року підтверджується Актом про не проживання від 05.10.2019 року, складеному сусідами житлового будинку АДРЕСА_3 , та завіреного начальником виробничої дільниці №7 КП «Порто-Франківський» (а.с.14).
Наявність реєстрації у квартирі відповідачки порушує право власності позивача, а саме позбавляє її права розпоряджатися власним майном на свій розсуд.
Крім того, реєстрація відповідачки в квартирі призводить до нарахування додаткових платежів за комунальні послуги.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно змісту ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивачки створює їй перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідачка відсутня за даним місцем реєстрації біля шести роки.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Відповідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно п.26 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно положень ст.6 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» фізичні особи зобов`язані зареєструвати своє місце проживання.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що реєстрація і відсутність відповідача у квартирі позивача створює йому перешкоди у здійсненні правомочностей власника майна. Відповідач відсутній за даним місцем реєстрації понад півтора роки.
Отже, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі АДРЕСА_1 понад один рік, речей відповідачки в квартирі не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Суд не погоджується з посиланнями позивача на ст.ст.405-406 ЦК України, у зв`язку з тим, що відповідачка не є членом сім`ї позивача.
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.
Оскільки питання щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлялось, тому їх вирішення судом не здійснювалось.
Керуючись ст.ст.41, 55 Конституції України, ст.ст.1, 3, 15-16, 316, 317, 318, 319, 321, 328, 391 ЦК України, ст.ст.71, 72 Житлового Кодексу Української РСР, ст.ст.4, 12, 19, 76-81, 89, ч.2 ст. 247, ч.4 ст. 223, 258-259, 265, 268, 280, 282, 284, 353-354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст.354 ЦПК України.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 10 лютого 2020 року.
Суддя: Домусчі Л.В.