Справа № 199/6996/19
(2/199/819/20)
РІШЕННЯ

іменем України

14.12.2020 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання - Перетятько А.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 та представника позивача адвоката Полтавець Т.О.,

відповідача ОСОБА_2 та його представників адвокатів Петрикова В.А. та Цормутян Г.Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є співвласником житлового приміщення загальною площею 55,9 кв. м, житловою площею 28,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної часткової власності є її донька ОСОБА_3 (відповідач-1) та онук ОСОБА_2 (відповідач-2) .

Позивач та відповідачі по цій справі зареєстровані у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично тільки позивач проживає за вказаною адресою.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ОСОБА_3 , починаючи з 1999 р., за вказаною адресою не проживає та не з`являється, ОСОБА_2 взагалі за адресою місцезнаходження квартири ніколи не проживав. Відповідачі не беруть жодної участі в утриманні зазначеного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг сплачує позивач.

При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що, враховуючи строки позовної давності, за період з серпня 2016 року по серпень 2019 року відповідачі не проводили жодної оплати по утриманню житла, так само, на момент звернення до суду із вказаним позовом між позивачем та відповідачами не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири, а позивачем, в свою чергу, за вказаний період здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири АДРЕСА_2 , на загальну суму: 30318,44 грн.

Враховуючи те, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності (позивачу належить - 3/8 частини вказаного майна, відповідачу 1 - 3/8 частини, а відповідачу 2 - 2/8 частини), та позивач вважає, що її права порушені бездіяльністю відповідачів в частині нездійснення оплати за утримання належного їм майна, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 11369,41 грн., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) коштів, сплачених за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 7579,62 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволені з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач-1 ОСОБА_3 не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність та відмовити у задоволенні позову.

Відповідач-2 ОСОБА_2 та його представники в судовому засіданні позов не визнали та заперечували проти задоволення.

У поданому відзиві на позовну заяву зазначили, що ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_2 не проживають у квартирі АДРЕСА_2 , з поважних причин; доступу до квартири вони позбавлені з вини позивача з 2016 р. Разом з тим, на теперішній час ОСОБА_2 отримано Звіт від 23 січня 2020 року про оцінку квартири АДРЕСА_2 , яким визначено ринкову вартість цієї квартири у розмірі 793 130 грн. Відтак, виходячи з відсутності у ОСОБА_1 бажання користуватись вищевказаною квартирою спільно з іншими співвласниками, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як співвласники, яким, у відповідності із ст.ст. 317, 319 ЦК України також належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, готові доброчесно визначити та компенсувати ОСОБА_1 вартість належної їй частки у спільному майні, виходячи із його загальної ринкової вартості.

Цей намір, серед іншого, пов`язаний із тим, що під час розгляду цивільної справи №199/5722/19 відповідачем ОСОБА_1 зазначалось про доцільність припинення спільної власності на квартиру АДРЕСА_2 . Тим самим, у разі готовності позивача до вирішення питання спільного володіння квартирою зазначеним чином, вони мають можливість остаточно узгодити з нею суму грошової компенсації, яку вона має одержати за свою частку у спільній власності, в тому числі з урахуванням її доводів про те, що вона утримувала квартиру за їхньої відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 має намір вчинити дії, спрямовані на усунення невизначеності у правах і обов`язках сторін, яка послужила предметом спору.

Крім того, згідно із даними ПАТ «Державний ощадний банк України», які знаходяться у доступі користувачів муніципальної карти за належною їм квартирою, станом на січень 2020 року заборгованість із сплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі за період з 2016 по 2019 рік є наявною та складає:

-за квартплату - 1 227, 89 гри.;

-за користування ліфтом - 1 866, 13 грн.

-за електроенергію - 7 495, 16 грн.;

-за вивезення побутових відходів - 2 789, 74 грн.;

-за газопостачання - 2 978, 45 грн.;

-за водопостачання - 15, 77 грн.

Загальна сума заборгованості за муніципальною картою № 489624 складає 16 373,14 грн.

Також відповідно до акту звірки внесків до ОСББ за квартирою АДРЕСА_2 станом на 01 грудня 2019 року заборгованість складала 519, 40 грн.

Як вказується у відзиві на позовну заяву, зазначені заборгованості існували і на час звернення позивача до суду із позовом по даній справі, тобто станом на 27 серпня 2019 року. Заборгованість, яка залишається несплаченою, ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , сподіваючись на усунення перешкод у користуванні власністю, в подальшому мають намір погашати самостійно.

Водночас, незважаючи на перешкоди у користуванні власністю, які чиняться з боку ОСОБА_1 , та на відсутність можливості проживати у спірній квартирі, ОСОБА_2 , в тому числі і за свою матір ОСОБА_3 (відповідача-1) і на теперішній час прийнято заходи з усунення заборгованості з оплати комунальних послуг за вказану квартиру.

Так, незалежно від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснено оплату послуг теплопостачання: 14 вересня 2019 року - на суму 1000 грн., 23 вересня 2019 року - на суму 1000 грн., 12 жовтня 2019 року - на суму 2000 грн., 16 листопада 2019 року - на суму 993 грн., 30 листопада 2019 року - на суму 1000 грн. Причому, будучи позбавленими можливості користування власністю та житловим приміщенням з 2016 року, не проживаючи у спірній квартирі із вищевказаних причин, ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не користуються іншими послугами, споживання яких має відповідним чином обліковуватись.

Відповідачем-2 у відзиві на позовну заяву також вказується, що позивачкою ОСОБА_1 , окрім низки квитанцій (а.с. 18-60, Том 1), не подано до суду доказів погашення нею заборгованості із житлово-комунальних послуг у вищевказаній квартирі, яка утворилась за період з 2016 року по 2019 рік, зокрема, не надано офіційних довідок з інформацією про те, з яких послуг, за якими особистими рахунками, за який саме період часу та у якому відповідно загальному розмірі здійснено оплату певних житлово-комунальних послуг або усунуто заборгованість.

Проте, за вищевказаними даними, які стороною відповідача надаються до суду, заборгованість по квартирі є наявною; та відповідачі готові усувати її в подальшому.

За підрахунком відповідача-2, загальна сума платежів за наданими позивачкою квитанціями становить не 30 318, 44 грн., а 25 412 грн., з них суми платежів:

-за електроенергію - 2 301 грн.;

-за газопостачання - 3 712 грн.;

-за опалення - 8 120 грн. (при цьому, наразі опалення відповідачем-2 також оплачується, зокрема, надано до суду квитанції на суму 5 993 грн.);

-за холодну воду - 6 247 грн.;

-за послуги ліфта - 338 грн.;

-за користування домофоном - 68 грн.;

-за балансоутримання по ОСМД - 4 626 грн.

При цьому, не всі надані копії квитанцій стосуються оплати житлово-комунальних послуг за вказаною у позові адресою. Так, на а.с. 51 міститься копія квитанції за переказ власних коштів на суму 400 грн.; а на а.с. 52, 55 - з оплати за адресою: АДРЕСА_3 газопостачання на суми - 1710 грн., 1283 грн. та електроенергії - на суму 30 грн. На а.с. 33, 36, 37 містяться копії квитанцій, текст яких взагалі не можливо перевірити.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні відомості про надання позивачем даних про особисті рахунки із вищевказаних житлово-комунальних послуг, за якими здійснюються платежі саме за адресою: АДРЕСА_1 . Відсутні також і відповідні довідки або інші офіційні дані, які підтверджують погашення заборгованостей за особистими рахунками саме за цією, але не за іншою, адресою на конкретні суми за окремі періоди часу. Особисті рахунки, зазначені у квитанціях, копії яких надано стороною позивача, мають узгоджуватись з іншими документами, з яких видно, що ці рахунки відповідають місцезнаходженню квартири. Втім, таких документів не надано, а встановити це із квитанцій не можливо.

За таких обставин, на переконання відповідача-2, у відповідності із вимогами ст.ст. 76-80 ЦПК України, суду не було надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини, які входять до предмета доказування по даній справі та існували на час пред`явлення позову. Фактично за наданими копіями квитанцій не можливо перевірити дійсність сум та призначення платежів.

У письмовій промові, підготовленій до судових дебатів, відповідач-2 зазначив, що позивачем не надано офіційних відомостей з інформацією стосовно того, з яких житлово-комунальних послуг за якими особовими рахунками та за який саме період часу, на підставі яких рахунків поставників послуг та у якому, відповідно, загальному розмірі здійснено оплату певних житлово-комунальних послуг або усунуто заборгованість.

Відтак, не надано належних доказів, на підставі яких до спірних правовідносин можуть бути застосовані положення Глави 48 «Виконання зобов`язання» Розділу І Книги П`ятої ЦК України (ст.ст. 526-545 ЦК України), адже в подібних випадках суду повинні надаватись як документи, що свідчать про виникнення відповідних зобов`язань, так і документи, що свідчать про їх належне виконання, до того ж, - здійснене за інших осіб. Отже, заявлені позовні вимоги не обґрунтовуються правильним застосуванням норм права.

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду копії квитанцій про сплату після серпня 2019 року коштів в рахунок погашення заборгованості з оплати постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про наявність, зокрема, такої заборгованості, у тому числі станом на серпень 2019 року. Надано й інші дані про те, що заборгованість з усіх житлово-комунальних послуг за вказаною у позові адресою існує досі та існувала на час подання позову. Надані стороною позивача до матеріалів справи квитанції не можна вважати доказами виконання певних зобов`язань, у тому числі за інших осіб, адже такі документи підтверджують лише здійснення різноманітних платіжних дій, але належними доказами виконання певного зобов`язання, зокрема солідарного, вони можуть бути лише у сукупності з даними про виникнення та належне виконання конкретних зобов`язань. Передусім такими доказами можуть бути лише офіційні довідки відповідних житлово-комунальних служб про нарахування та погашення відповідних заборгованостей за конкретні періоди часу.

Водночас, надані стороною позивача квитанції викликають обґрунтований сумнів щодо їх належності у відповідному обсязі до зобов`язань, які виникли з оплати житлово- комунальних послуг у спірній квартирі, про що зазначено у відзиві на позов.

Як зазначається відповідачем-2, по даній справі належним чином встановлено наявність перешкод у користуванні власністю для ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що за вищевказаною адресою чиняться позивачкою ОСОБА_1 після смерті попереднього співвласника квартири (основного наймача) - ОСОБА_5 , померлого у вересні 2016 року. Дані обставини знайшли своє відображення у матеріалах цивільної справи №199/5722/19 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю. У тому числі,з грудня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , внаслідок дій ОСОБА_1 , остаточно позбавлені доступу до квартири АДРЕСА_2 .

Отже, позивачем не доведено факту належного отримання відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлово-комунальних послуг за згаданою адресою. Натомість, обставини, пов`язані з відсутністю користування відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вищевказаною квартирою з вини позивача ОСОБА_1 , є такими, що встановлені рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2020 року, яке набрало законної сили з 28 жовтня 2020 року.

На переконання відповідача-2, у справі не встановлено підстав для висновку про наявність, за викладених у позові обставин, права зворотної вимоги позивачки до відповідачів. Належних, достовірних та допустимих доказів наявності з боку відповідачів зобов`язань подібного змісту за здійсненим в їх інтересах позивачкою солідарним обов`язком - стороною позивача суду не надано. Як наслідок, підстави для задоволення позовних вимог, за переконанням сторони відповідача, - відсутні.

У відповіді на відзив позивач вказала, що ОСОБА_2 зазначає, що він здійснював оплату послуг теплопостачання в період з 14 вересня по 30 листопада 2019 року, що не має ніякого значення до вказаного судового спору, оскільки позивачем були заявлені наступні позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ) кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 за період з серпня 2016 року по серпень 2019 року.

Відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджував би сплату ними комунальних послуг у вказаний період, а їх теоретичні міркування щодо можливого подальшого викупу ними частини квартири, що належить позивачу не мають жодного значення для вирішення судового спору.

Враховуючи, що сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 , відповідачі відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на її утримання, але житлово-комунальні послуги не сплачують. Грошова сума в розмірі 11369,41 грн. гривень підлягає стягненню з ОСОБА_3 , оскільки їй належить 3/8 квартири, а з ОСОБА_2 в розмірі 7579,62 грн, оскільки він володіє ј часткою квартири.

Процесуальні дії у справі:

- рішенням суду від 28.11.2019 р., ухваленим в заочному порядку, позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі;

- ухвалою суду від 13.01.2020 задоволено заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 28.11.2019; заочне рішення суду скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження;

- ухвалою суду від 04.02.2020 підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті;

- ухвалою суду від 25.06.2020 провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю (199/5722/19, 2/199/2904/19);

- ухвалою суду від 16.11.2020 провадження у справі поновлено, у зв`язку з набранням законної сили рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю (199/5722/19, 2/199/2904/19).

Як встановлено судом, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_2 : позивачу належить 3/8 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2000, виданого згідно розпорядження від 24.01.2000 №4/159-200 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. за реєстровим № 3-809 (спадкова справа №5/2017) (а.с.13,16,17); відповідачу ОСОБА_3 належить 3/8 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2000, виданого згідно розпорядження від 24.01.2000 № 4/159-200 та свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13,16,17) та відповідачу ОСОБА_2 належить 2/8 частин на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.01.2000, виданого згідно розпорядження від 24.01.2000 № 4/159-200 (а.с.13).

Згідно довідки №063901 про склад сім`ї або зареєстрованих осіб, виданої 22.08.2019 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у вказаній квартирі зареєстровані позивач ( ОСОБА_1 , уповноважений власник) відповідач-1 ( ОСОБА_3 , співвласниця) та відповідач-2 ( ОСОБА_2 ) (а.с 14).

За підрахунком позивача щодо витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг за період з серпня 2016 року до серпня 2019 року включно, нею понесені витрати за оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на загальну суму 30318,44 грн., про що надані копії квитанцій (а.с. 18-60, Том 1).

Правовідносини між сторонами виникли із невиконання зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг ти витрат на утримання житла.

Дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власність зобов`язує (ч. 4 ст. 319 ЦК України).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України).

За судового розгляду встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2020, яке набрало законної сили 28.10.2020 (а.с.4-7 Том 2) ухвалено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в здійсненні права власності задовольнити в повному обсязі. Усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди в здійсненні права власності своїм майном квартирою АДРЕСА_2 . Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_2 . Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні квартирою АДРЕСА_2 , надавши ключі від вхідних дверей квартири та дверей тамбуру. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення порядку користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

Вказаним судовим рішенням та постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.10.2020, якою рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2020 залишено без змін, встановлено, що що згідно правовстановлюючих документів розмір часток співвласників квартири АДРЕСА_2 такий: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 належить по 3/8 частці кожній, ОСОБА_2 - ј частина.

Згідно з технічною документацією квартира АДРЕСА_2 є двокімнатною, житлова площа якої складає 28,6 кв.м., у тому числі 1-а кімната 16,7 кв.м., 2-а кімната 11,9 кв.м., кухня - 8,0 кв.м., туалет - 1,1 кв.м., ванна кімната - 2,1 кв.м., коридор - 7,1 кв.м., вбудована шафа - 1,3 кв.м., лоджія 7,7 кв.м. Загальна площа квартири 55,9 кв.м.

Матеріалами справи підтверджено факт створення ОСОБА_1 переш код ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні своїм майном спірною квартирою (а.с.17-20, 21-22 Том 2).

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вказаним судовим рішенням встановлено, що відповідачі були позбавлені права користування квартирою АДРЕСА_2 , співвласниками якої вони є разом із позивачем.

Разом з тим, розв`язуючи вимогу позову, суд виходить з наступних правових норм.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог Ї відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги Ї регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18), а також у постанові від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Таким чином, є слушними доводи позивача щодо обов`язку обох відповідачів, як співвласників майна, нести тягар утримання майна.

Втім, відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з наступного.

У вказаній справі позивачем не доведено виконання нею солідарного обов`язку щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, оскільки надані нею копії квитанцій на підтвердження оплати вказаних послуг (а.с. 18-60, Том 1) мають дуже багато протиріч (на а.с. 51 міститься копія квитанції за переказ власних коштів на суму 400 грн.; а на а.с. 52, 55 -з оплати за адресою: АДРЕСА_3 газопостачання на суми - 1710 грн., 1283 грн. та електроенергії - на суму 30 грн.; на а.с. 33, 36, 37 містяться копії квитанцій, текст яких взагалі не можливо перевірити) і з них не можливо встановити, що оплата послуг здійснювалася саме за визначений нею у позовній заяві період (2016-2019 роки), а не, наприклад, на оплату заборгованості, яка мала місце зі більш минулі роки, оскільки згідно із даними ПАТ «Державний ощадний банк України», які знаходяться у доступі користувачів муніципальної карти за належною сторонам квартирою, станом на січень 2020 року заборгованість із сплати комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , в тому числі за період з 2016 по 2019 рік є наявною та складає: за квартплату - 1 227, 89 грн.; за користування ліфтом - 1 866, 13 грн.; за електроенергію - 7495, 16 грн.; за вивезення побутових відходів - 2 789, 74 грн.; за газопостачання - 2 978, 45 грн.; за водопостачання - 15, 77 грн. Загальна сума заборгованості за муніципальною картою № 489624 складає 16 373,14 грн. Також, відповідно до акту звірки внесків до ОСББ за квартирою АДРЕСА_2 , станом на 01 грудня 2019 року заборгованість складала 519, 40 грн. (а.с.137-140 Том 1).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують позовні вимоги, зокрема, щодо виконання нею солідарного обов`язку щодо розміру та сплати витрат на утримання майна, що мають значення для справи.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

Суд відхиляє всі інші доводи та заперечення, оскільки вони спростовуються вищевикладеними висновками суду.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 27, ч. 1 ст. 34, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання майна відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 23 грудня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї