У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Лупак В.І. розглянувши заяву адвоката Литвин Степана Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, потенційний відповідач: ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Литвин Степан Йосипович, який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, потенційний відповідач: ОСОБА_2 .

Заяву мотивує тим, що з 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мають спільний побут. При цьому ніхто з них в іншому зареєстровано шлюбі не перебуває. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_3 , яку вони спільно виховують.

Окрім того вказує, що за кошти ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 , однак через стан свого здоров`я, оскільки він перебував у хороших стосунках з ОСОБА_2 , прийняв рішення оформити право власності на квартиру саме на неї - договір купівлі продажу квартири від 23 березня 2020 року був укладений від імені ОСОБА_2 як покупця.

ОСОБА_3 , зазначає, що між ним та ОСОБА_2 погіршилися стосунки. Окрім того, ОСОБА_2 , будучи юридичною власницею житла, не дозволила ОСОБА_3 зареєструвати місце проживання в квартирі, яка, за твердженням заявника, фактично була куплена за його кошти.

Так, у заяві вказано, що в подальшому після зібрання всіх необхідних доказів ОСОБА_3 , керуючись статтями 60, 69 ,70, 74 СК України, планує звернутися з позовною заявою до суду з наступними позовними вимогами: Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по серпень 2020 року. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101) та поділити її наступним чином: визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі`речових прав на нерухоме майно: 101); визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101).

У заяві вказано, що у ОСОБА_3 є підстави вважати, що потенційна відповідачка ОСОБА_2 , будучи юридичним власником спірної квартири, може спробувати її відчужити. Таким чином, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову, а тому просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101).

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків:

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, до подання позовної заяви, або у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При прийнятті рішення про вжиття заходів забезпечення позову суди мають надати правильну правову оцінку підставам застосування цих заходів.

Згідно прохальної частини заяви, заявник просить суд: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101).

Як на підставу необхідності застосування забезпечення позову, заявник вказує, на те, що « уже зараз у ОСОБА_3 є підстави вважати, що потенційна відповідачка ОСОБА_2 , будучи юридичним власником спірної квартири, може спробувати її відчужити. Таким чином існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову».

Разом із тим жодних підтверджень наведеним припущенням ОСОБА_3 в заяві не наведено, та в додатку до заяви документально не підтверджено.

Іншого обґрунтування необхідності застосування зазначеного заходу забезпечення позову, окрім уже наведеного заява адвоката Литвин С.Й. не містить.

Забезпечення позову є одним з інститутів цивільного процесу, що сприяє реалізації конституційних прав завдання цивільного судочинства, яким, згідно зі ст. 3 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Законодавець таким чином дає особам, які беруть участь у справі, можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. Важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.

На переконання суду у поданій заяві про забезпечення позову не наведено достатніх підстав вважати, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені. Окрім того, заявником не обґрунтовано, яким чином вжиття судом заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на вказану квартиру, забезпечить реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, а саме про накладення арешту на квартиру: АДРЕСА_1 , адвокат, що діє в інтересах ОСОБА_3 , не довів, необхідність мети їх застосування, та що такі заходи необхідні саме для створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову, суд враховує предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Так у заяві вказано, що ОСОБА_3 має намір звернутися до суду із позовом про: встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по серпень 2020 року; визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101) та поділити її наступним чином: визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі`речових прав на нерухоме майно: 101); визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 101).

Слід зазначити, що згідно документів доданих до матеріалів заяви, саме ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, а також Договором купівлі-продажу від 23.03.2012 року.

Суд вважає також за необхідне вказати на те, що жодних вагомих аргументів та доказів того що ОСОБА_2 , має намір відчужити вказану квартиру, заявником не надано. А переконання ОСОБА_3 , про те що ОСОБА_2 , може спробувати її відчужити, суд не може розцінювани як належне обґрунтування необхідності застосування забезпечення позову та як підставу накладення арешту на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову відсутні, заявником не зазначені ризики, які б перешкоджали в подальшому виконанню судового рішення. Позивачем не надано будь-яких належних доказів того, що відповідачем умисно вчиняються дії спрямовані на відчуження майна, не доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, в зв`язку з чим суд в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовляє.

Керуючись ст. ст. 149-153, 258-260, 352 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви адвоката Литвин Степана Йосиповича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, потенційний відповідач: ОСОБА_2 відмовити.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 розділу VIII «Перехідні положення» ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош