Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/298/15-ц
Провадження №2/433/290/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2020 року

Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Суського О.І.,

за участю секретаря судового засідання Кіян А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Троїцьке цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у місті Маріуполі до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

18.02.2015 Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в особі філії АТ «Укрексімбанк» у місті Маріуполі звернулось до Троїцького районного суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, в обґрунтування якого зазначено, що між позивачем та відповідачем 10 жовтня 2008 року було укладено кредитний договір № 77708С39, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 30300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,25 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 09 жовтня 2018 року. Всупереч умовам кредитного договору відповідач належним чином свого зобов`язання не виконав, а саме відповідач порушив строки повернення позивачу грошових коштів, відсотків, а також інших витрат відповідно до умов кредитного договору. В зв`язку з невиконанням відповідачем умов Кредитного договору, АТ «Укрексімбанк» в червні 2010 звернувся до Жовтневого районного суду м.Луганська з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками за користування кредитних коштів та пені. Сума простроченої заборгованості по кредиту та нарахованими відсотками визначалася станом на 09.02.2012, розмір пені визначався за період з 16.07.2009 по 17.05.2010. Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 10.05.2012, справа №2-623/12, позов банку був задоволений в повному обсязі. Рішення суду набрало законної сили 22.05.2012. Позивач вказує, що відповідач продовжує не виконувати зобов`язання за Кредитним договором, в зв`язку з чим, станом на 01 лютого 2015 року заборгованість по сплаті кредиту становить 27624,11 доларів США, по сплаті відсотків за період з 01.02.2012 по 01.02.2015 заборгованість становить 11749, 82 доларів США, а також пеня відповідно до умов кредитного договору. Всього просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 347371 грн. 05 коп., а саме: 189851 грн. 44 коп. заборгованість за нарахованими відсотками за період з 01 лютого 2012 року по 01 лютого 2015 року; 98332 грн. 36 коп. пеня за прострочену заборгованість за кредитом за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року; 59187 грн. 25 коп. пеня за прострочені відсотки за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3473 грн. 72 коп. та 420 грн. витрат на розміщення оголошення про виклик відповідача до суду.

12 червня 2015 року Троїцьким районним судом Луганської області по даній справі було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги АТ «Укрексімбанк» задоволені в повному обсязі.

Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 20.01.2020 вказане заочне рішення Троїцького районного суду Луганської області від 12 червня 2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, надано відповідачу строк для надання до суду відзиву на позовну заяву.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі та відмовити у задоволені позовних вимог.

У поданому відзиві на позовну заяву, відповідач ОСОБА_1 зазначив, що доводи викладені позивачем у позовній заяві є таким, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він не укладав кредитний договір з АТ «Укрексімбанк». Крім того, позивачем не надано суду доказів звернення до Жовтневого районного суду м.Луганська з позовною заявою та наявності судового рішення про стягнення з відповідача заборгованості, про що ним зазначено у поданому позові. Поряд з цим, зазначив про сплив позовної давності як до основної вимоги так і до додаткової вимоги, зокрема про стягнення неустойки. Щодо вимог позивача про стягнення пені, вказав, що станом на 2014-2019 роки він зареєстрований у м.Луганську, а отже, згідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що проводять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку. Вважає, що позивач при зверненні до суду з позовом не врахував зазначених положень закону. На підставі викладеного, просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволені позовних вимог повністю (а.с.65-68).

21.02.2020 від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів письмових доказів (а.с.59-61), яке, відповідно до ухвали суду від 16 квітня 2020 року було задоволено та витребувано у АТ «Укрексімбанк» оригінали відповідних документів (а.с.80).

12.05.2020 відповідач надав до суду письмові пояснення щодо не виконання ухвали суду про витребування оригіналів документів та, посилаючись на Постанову Верховного Суду від 02.04.2018 по справі №242/2701/16-ц, Постанову Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц, Постанову Верховного Суду від 18 липня 2018 року по справі №539/2774/15-ц. Постанову Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №336/296/16-ц та на практику ЄСПЛ (зокрема справа «Матієк проти Польщі», справа «Бочан проти України», поставив під сумнів надані позивачем копії письмових доказів (а.с.86-91).

17.09.2020 представник позивача на виконання ухвали суду від 16.04.2020 надав суду оригінали витребуваних документів, копії яких були долучені до матеріалів справи (а.с.123-157).

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного.

Судом було встановлено, що між позивачем та відповідачем 10 жовтня 2008 року було укладено кредитний договір № 77708С39, за яким позивач надав відповідачу кредит у сумі 30300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,25 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 09 жовтня 2018 року (а.с.9-15, 124-134).

Суд критично ставиться до доводів відповідача щодо відсутності між ним та банком кредитних правовідносин, оскільки вони повністю спростовуються матеріалами справи: копією кредитного договору №77708С39 від 10.10.2008, який підписаний ОСОБА_1 (відповідач не ставить під сумнів дійсність його підпису) (а.с.124-138), копією заяви ОСОБА_1 на видачу кредиту (а.с.139); копією заяви на видачу готівки №1375 від 13.10.2008 (а.с.140); копією розпорядження про проведення операції по рахунках, які пов`язані з кредитною діяльністю 13.10.2008 (а.с.141).

Позивач зазначає, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, АТ «Укрексімбанк» в червні 2010 року звернувся до Жовтневого районного суду м.Луганська з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом, нарахованими відсотками за користування кредитними коштами та пені. Сума простроченої заборгованості по кредиту та нарахованими відсотками визначалася станом на 09.02.2012, розмір пені визначався за період з 16.07.2009 по 17.05.2010. Рішенням Жовтневого районного суду м.Луганська від 10.05.2012, справа №2-623/12, позов банку був задоволений в повному обсязі. Рішення набрало законної сили 22.05.2012.

Внаслідок не виконання вказаного рішення суду, відповідно до довідки про рух коштів по кредитній угоді №77708С39 від 10.10.2008, заборгованість по сплаті відсотків за період з 01.02.2012 по 01.02.2015 становить 11749, 82 доларів США, в гривневому еквіваленті 189851,44 грн. (а.с.17), а також пеня за прострочену заборгованість за кредитом за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року у розмірі 98332 грн. 36 коп.; пеня за прострочені відсотки за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року у розмірі 59187 грн. 25 коп.(а.с.18,19).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Пунктом 4.2 кредитного договору передбачено, що одночасно з виникненням події невиконання зобов`язань, зазначеної у пункті 4.1 цього договору, у банку виникає право вимоги дострокового виконання позичальником зобов`язань за цим договором. При цьому банк повідомляє позичальника, що непогашена частина кредиту, нараховані проценти за користування кредитом, а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню.

ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, про що ним і заявлено в позовній заяві та не викликає у суду сумніву, попри заперечення відповідача.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту, зокрема 60 календарних днів.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, за змістом частини другої якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

У правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) зазначено, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано боржником, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Ураховуючи зазначене, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконане боржником кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Зазначений висновок викладений також в постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 ( провадження № 12-142гс19).

Крім того, попри те, що право кредитора нараховувати пеню припинилося у зв`язку з достроковим стягненням заборгованості, суд також приймає до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві, щодо застосування положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», зокрема ст.2 Закону, відповідно до якої, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно правового висновку Верховного Суду України від 13.03.2017 року у справі за № 6-2879цс16 при обчисленні розміру стягуваної заборгованості за кредитними договорами з громадян України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, суди повинні враховувати вимоги статті 2 Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, в якому міститься м.Луганськ Луганської області.

Як вбачається зі справи, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а тому він є суб`єктом Закону України №1669-VII від 02.09.2014 року, відносно якого, відповідно до ст. 2 вищезазначеного Закону, встановлено мораторій щодо нарахування пені за неналежне виконання кредитних зобов`язань.

Крім того, комерційним банкам Національним Банком України у листі за № 18-112/62138 від 27.10.2014 року були надані роз`яснення, згідно з якими банки зобов`язані у період проведення антитерористичної операції скасувати штрафні санкції за кредитами громадянам України, які проживають або переселилися з населених пунктів у зоні АТО, а також юридичним особам та підприємцям в зоні АТО. Національний банк України наголошує на необхідності суворого і неухильного дотримання банками положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» і повідомляє, що невиконання законних вимог є підставою для застосування для порушників адекватних заходів впливу.

Таким чином, суд вважає безпідставним та необґрунтованим нарахування позивачем відсотків за період з 01.02.2012 по 01.02.2015 у розмірі 189851,44 грн.; пені за прострочену заборгованість за кредитом за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року у розмірі 98332 грн. 36 коп. та пені за прострочені відсотки за період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року у розмірі 59187 грн. 25 коп.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволені позовних вимог АТ «Укрексімбанк».

Вимога ОСОБА_1 щодо застосування строку позовної давності, є безпідставною, ураховуючи, що позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи (правова позиція, висловлена у постановах Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16, від 22 березня 2017 року у справі № 6-43цс17).

Ураховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення процентів та пені, інші доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, не мають правового значення для вирішення цієї справи.

Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем документально підтверджено сплату судового збору у сумі 3473,72 грн. (а.с.1), тому у відповідності до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 526, 526, 553, 554, 625, 1048,1050,1054 ЦК України, статтями 3, 4, 128, 131, 211, 247, 265-268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у місті Маріуполі до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення із урахуванням п.п 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у місті Маріуполі, вул.Бахчиванджи, буд.5, корп.1, м.Маріуполь, 87525.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя О.І. Суський

18.12.20

20.11.20