Справа № 174/103/20
п/с № 2/174/109/2020
16 квітня 2020 року м. Вільногірськ
Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :
головуючого судді - Ілюшик І.А.,
за участю: секретаря - Волинець Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення осіб права користування житловим приміщення, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, -
Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення осіб права користування житловим приміщення, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області.
В обґрунтування позову зазначив, що йому одноособово на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Зазначена, квартира була отримана ним у власність відповідно до договору дарування квартири від 01.12.2004 року, якій був нотаріально посвідчений державним нотаріусом, крім того право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
У вищевказаної квартирі після його придбання її у власність, були зареєстрованими за місцем проживання відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та його дочка, ОСОБА_4 .
Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29.03.2011 року їхній шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , було розірвано.

В цей час в вищевказаної квартирі проживає він та його повнолітня дочка, ОСОБА_4 , яка навчається у м. Дніпро, в учбовому закладі на денному відділенні.

У свою чергу відповідач, ОСОБА_2 , з весни 2017 року, а відповідач ОСОБА_3 , з 2013 року і до цього часу в належній йому квартирі не проживають.

Відповідач ОСОБА_2 , фактично склала іншу сім`ю, та проживає зі своїм чоловіком в с. Кринички, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, а відповідач ОСОБА_3 , в 2013 році виїхаї на проживання до своєї бабусі, в м. Джанкой, Автономній Республіки Крим, де він проживає в цей час мені не відомо.

Перешкодою в розпорядженні ним його майном він вважає реєстрацію відповідачів в належному йому житловому приміщенні, оскільки значно більше року вони в квартирі не проживають і квартирою відповідачі не цікавляться, а він відповідно як власник житла, не можу оформити субсидію на житлово-комунальні послуги.

Тому просить суд позбавити відповідачів права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 26.02.2020 року, було відкрито спрощене позовне провадження по даній справі з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов з доказами його обґрунтування. Копію ухвали та копію позовної заяви із додатками було надіслано відповідачам за адресою їх реєстрації.

У визначений в ухвалі строк відповідачами відзив не подано.

Сторони про справі, будь-яких заяв та клопотань до суду не подавали.

Позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, якою просить задовольнити позовні вимоги, розглянути справу у його відсутність, у разі неявки відповідачів ухвалити заочне рішення по справі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином причини неявки суду не повідомили.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Від виконкому надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі та не заперечували з приводу задоволення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи згоду позивача, наявні підстави для ухвалення заочного рішення по справі.

Дослідивши та оцінивши в сукупності надані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кв. АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування квартири від 01.12.2004 року зареєстровано в реєстрі за № 3071, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 26399396 від 14.06.2010 року (а.с.5,10).

На даний час, у спірній квартирі, відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб № 488 від 06.02.2020 року, виданого відділом реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є відповідачами по справі (а.с.6).

Факт того, що відповідачі не проживають за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується актом від 07.02.2020 року №664, складеного депутатом Вільногірської міської ради Архиповою С.О., в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , яким було проведено обстеження родини ОСОБА_1 , та встановлено, що в квартирі відповідачі не проживає ОСОБА_2 з 2013 року, а ОСОБА_3 з 2017 року (а.с.7).

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною першою ст. 156 Житлового кодексу УРСР передбачено, що члени сім`ї власника житлового будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 Житлового кодексу УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про користування цим приміщенням.

Приписами ст. 317 ЦК України унормовано, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Разом з цим, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із зазначеної норми закону, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно при позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавленні права користування житловим приміщенням, визнанні особи безвісно відсутньою, оголошенні фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016р. у справі №6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Як зазначає у своєму позові ОСОБА_1 , наявність реєстрації відповідачів у належній йому на праві власності квартирі, заважає йому вільно розпоряджатися своєю власністю, та оформити субсидію у зв`язку з чим суд вважає за необхідне позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 .

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідачів права користування квартирою є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 76, 81, 263, 265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення осіб права користування житловим приміщення, третя особа: виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області - задовольнити у повному обсязі.

Позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права користування квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття вказаних осіб з реєстрації місця проживання за зазначеною адресою.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана до Вільногірського міського суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Вільногірського міського суду

Дніпропетровської області І.А.Ілюшик