СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________________________
Провадження №2/760/627/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

І . Вступна частина

27 травня 2020 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ІІ. Описова частина

В липні 2019 року Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.06.2010 відкрито провадження у справі.

Позивач посилається на те, що 14 червня 2010 року між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3500,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував та станом на 31 травня 2019 року мав заборгованість за договором на загальну суму в розмірі 20381,48 гривень, яка включала в себе:

- 3170,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту;

- 14174,74 гривень - заборгованість за процентами;

- 1590 гривень - заборгованість за пенею;

- 1446,74 гривень - штрафні санкції.

З огляду на таке Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в примусовому порядку.

Представник Позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлявся.

Суд вважає можливим розглянути справ у відсутність Сторін на підставі наявних матеріалів справи із постановленням заочного рішення.

ІІІ. Мотивувальна частина

Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд встановив наступне.

14 червня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір (у формі приєднання до Умов і правил надання банківських послуг) про відкриття кредитної лінії на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

Крім того, Відповідач засвідчив своїм підписом той факт, що він ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», зокрема, щодо базової процентної ставки на рівні 2,5% щомісяця (30% річних), процентної ставки на суму перевищення ліміту на рівні 3,75% щомісяця, а також з умовами щодо пені.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Позивачем нараховано 3170 гривень заборгованості за тілом кредиту, 14174,74 гривень відсотків за користуванням кредитом,1590,00 гривень за нарахованою пенею, 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 946,74 гривень штрафу (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У частині 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З розрахунку заборгованості Позивача вбачається, що починаючи з 01.09.2014 банком встановлена процентна ставка за користування кредитом в розмірі 34,8% річних, і така ж ставка (37,8% річних) - на прострочену заборгованість. З 01.04.2015 процентна ставка за користування кредитом збільшена до 43,2% на поточну заборгованість і так само - на прострочену заборгованість, а з 22.01.2016 - 22% річних на поточну та прострочену заборгованість.

Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про те, що Відповідач погодився на зміну умов кредитування (процентної ставки). Враховуючи, що в справі немає також копії Умов та правила надання банківських послуг в Приватбанку в тій редакції, з якою Позивач був ознайомлений станом на день укладення кредитного договору, суд позбавлений можливості пересвідчитися у тому, шо Відповідач надавав згоду Банку односторонньо змінювати процентну ставку за кредитом.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що в період з 28.02.2018 по 31.03.2019 розмір простроченої заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту взагалі не змінювався і дорівнював 3170 гривням (стовпчик №5 таблиці розрахунку - а.с. 7). За умови незмінної з 22.01.2016 процентної ставки на прострочену заборгованість (42%) щомісячні нарахування з вказаної дати не повинні були б значним чином різнитися. Натомість, з розрахунку заборгованості складеного Позивачем вбачається, що щомісячні нарахування процентів на сталу суму простроченої заборгованості (3170 грн) щомісяця збільшувались з 442,36 гривень (за 30 днів березня 2018 року) до суми в розмірі 1096,00 гривень (за 29 днів березня 2019 року).

Зазначені суми нарахувань неможливо пояснити з наданих Позивачем документів, умов договору, інших відкритих джерел. При цьому і найменша вказана сума жодним чином не відповідає річній процентній ставці 42%.

Таке ж саме поступове збільшення нарахувань на прострочену заборгованість відбувалося і в період, коли розмір простроченої заборгованості становив 74,75 грн (з 30.09.2016 по 31.01.2018).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач не спромігся надати суду обгрунтований, зрозумілий розрахунок заборгованості Відповідача в частині нарахованих процентів на тіло кредиту, а тому в цій частині слід виходити з наступного.

Правова позиція Верховного Суду для даному випадку вказує на обов`язок суду самостійно визначити заборгованість позичальника за кредитним договором за наявними матеріалами.

Разом з тим, враховуючи складність Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, особливості ведення бухгалтерського обліку, відсутність первинної документації, значу кількість операцій, здійснених з використанням банківської карти, в даному випадку суд позбавлений засобів (спеціальних знань), необхідних для здійснення власного розрахунку заборгованості Відповідача за процентами виходячи з обумовленої у договорі процентної ставки на рівні 30% річних. Наведений же розрахунок Позивачем, очевидно, не відображає умов договору, а тому неможливо покласти його в основу судового рішення.

Відтак, враховуючи, що вимоги про стягнення процентів не підлягають задоволенню з огляду на їх необгрунтованість.

Що стосується вимог про стягнення з Відповідача пені, то в даному разі суд виходить з того, що Відповідачем погоджено свій обов`язок сплатити на користь Банку пеню в розмірі (30%/30 + 1%) від суми загальної заборгованості (за кожен день прострочення), але не менше 30 гривень, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму в розмірі від гривень другий місяць поспіль і більше.

Згідно з розрахунком заборгованості, складеним Позивачем, щомісячно починаючи з 28.02.2018 Банком нараховувалася неустойка в розмірі 100 гривень (всього 16 випадків). Враховуючи, що погоджена особисто Відповідачем щомісячна мінімальна сума пені становить 30 гривень. Суд вважає можливим стягнути з Відповідача суму в розмірі: 16 х 30 - 10 грн (погашення від 09.03.2018) = 890 гривень

У стягненні штрафних санкцій (фіксована частина 500 гривень та 5% від суми заборгованості) суд вимушений відмовити з огляду на те, що законом не допускається подвійна відповідальність у вигляді різних видів неустойки за одне правопорушення (в даному випадку - прострочення виконання грошового зобов`язання)

Відтак, стягненню з Відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 3170 гривень та 890 гривень пені.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з ОСОБА_1 підлягає судовий збір в розмірі 382,66 гривень (пропорційно розміру задоволених вимог: 4060 х 1921 / 20381,48).

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 207, 526, 530, 549, 610, 633, 634, 638, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 14.06.2010 в сумі 4060,00 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» судовий збір в розмірі 382,66 гривень.

3.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

4.Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Суддя: