ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/603/20 Справа № 209/2662/17 Головуючий у першій інстанції: Ковальова А. Б. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Дніпропетровської обласної прокуратури (Прокуратури Дніпропетровської області) в інтересах держави, в особі Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про встановлення факту постійного користування земельною ділянкою, визнання права власності на будівельні матеріали та визнання права власності на об`єкт будівництва,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 . ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги своєчасно звернувся до нотаріальної конторі для отримання спадщини та прийняв спадщину, але не усе майно було включено до спадкової маси. Рішенням від 21.05.97 року №146 виконавчого комітету Дніпровської Ради народних депутатів Дніпропетровської області ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 була виділена земельна ділянка у розмірі 700 кв.м. для індивідуального будівництва. Більше 19 років мати ОСОБА_1 відкрито добросовісно користувалася цієї ділянкою. Узгодила усю документацію та будувала будинок, вклала чимало коштів. Позивач допомагав матері при будівництві, здійснював покупку необхідних матеріалів, обробляв земельну ділянку. Будівництво не було завершено у зв`язку зі смертю матері і тому правовстановлюючих документів на земельну ділянку та на будинок не існує. 21 жовтня 2016 року державний нотаріус Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Новікова Л.В. винесла постанову та відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальних дій - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку після смерті матері, у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів. Тому позивач, уточнивши позовні вимоги, просив встановити факт постійного користування земельною ділянкою площею 700 м.кв по АДРЕСА_1 , яка була виділена ОСОБА_2 для індивідуального будівництва на підставі рішення від 21.05.97 року №146 виконавчого комітету Дніпровської Ради народних депутатів Дніпропетровської області, для будівництва будинку більше 15 років за спадкоємцем ОСОБА_2 - ОСОБА_1 ; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на об`єкт будівництва незавершений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 , готовністю 39% (загальна площа 97,2 кв.м., житлова площа 55,3 кв.м.), а саме: господарські будівлі та споруди: 1,2 огорожі, будинок житловий А-1, фундамент шлакобетон, матеріали стін шлакобетон, перекриття з/бетонні плити, з подальшою реєстрацією на підставі документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, або постійного користування земельною ділянкою для створення об`єкту нерухомого майна (а.с. 57 т.1).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року позов задоволено. Вирішено встановити факт постійного користування земельною ділянкою площею 700 кв.м. по АДРЕСА_1 , яка була виділена ОСОБА_2 для індивідуального будівництва на підставі рішення від 21.05.97 року №146 виконавчого комітету Дніпровської Ради народних депутатів Дніпропетровської області для будівництва будинку більше 15 років за ОСОБА_1 - спадкоємцем ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_2 право власності на будівельні матеріали, з якого побудований об`єкт будівництва - незавершений будівництвом житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , готовністю 39%, загальна площа 97,2 кв.м., житлова площа 55,3 кв.м., а саме: господарські будівлі та споруди: 1,2 огорожі, будинок житловий А-1, фундамент шлакобетон, матеріал стін шлакобетон, перекриття з/бетонні плити. Визнано за ОСОБА_1 право власності на об`єкт будівництва - незавершений будівництвом житловий будинок, загальною площею 97,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , ступень готовності 39%, який побудований спадкодавцем ОСОБА_2 з подальшою реєстрацію у випадку подання документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку, або постійного користування земельною ділянкою для створення об`єкту нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 серпня 2019 року стягнуто з Кам`янської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 960,00 грн. (а.с. 49 т.2).

З таким рішенням не погодилась Дніпропетровська обласна прокуратура (Прокуратури Дніпропетровської області), що діє в інтересах держави, в особі Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, та звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовою розпискою представників ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури Масенка А.О. (а.с. 184 т.2). Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 надійшла заява від 13.10.2020 року про розгляд справи без його участі та участі його довірителя.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого Баглійським районним ЗАГС м.Дніпродзеержинська від 13 жовтня 1966 року, батьками позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 6 т.1).

Між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 23 травня 1978 року було розірвано шлюб відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 12 жовтня 1978 року (а.с.7 т.1).

18 листопада 1978 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_3 від 18 листопада 1978 року (а.с.11 т.1).

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_4 від 28 листопада 1985 року, шлюб зареєстрований між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 було розірвано 25 листопада 1983 року (а.с.9 т.1).

04 липня 1987 року ОСОБА_9 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на « ОСОБА_11 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_5 від 04 липня 1987 року (а.с.10 т.1).

На підтвердження позову позивачем надано незавірену копію витягу з рішення виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів Дніпропетровської області №146 від 21 травня 1997 року, відповідно до якого ОСОБА_2 була виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1 , площею 700 кв.м. для індивідуального будівництва житлового будинку площею 80 кв.м., а також приміщення для зберігання господарського інвентарю та твердого палива, площею 10 кв.м., літньої кухні площею 10 кв.м., гаражу, площею 18 кв.м. (а.с.14). За змістом пункту 2 зазначеного вище витягу із рішення №146 від 21 травня 1997 року, невикористання земельних ділянок на протязі двох років по цільовому призначенню припиняє право користування ним. Пунктом 3 рішення №146 від 21 травня 1997 року зобов`язано власників земельних ділянок в місячний строк оформити проектно-технічну документацію в управлінні архітектури та містобудівництва; в місячний строк оформити в управлінні по земельним ресурсам документи, що посвідчують право користування земельною ділянкою.

Відповідно до розрізу 1-1 та генерального плану від 1997 року, ОСОБА_2 зобов`язалася виконати спорудження будинку і господарчих споруд в строгій відповідальності з проектом до часу пред`явлення їх міській комісії (а.с.15, 16 т.1).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 08 січня 2016 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12 т.1).

20 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 203 зворот т. 1).

Постановою Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 21 жовтня 2016 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, розташовану за адресою по АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке підлягає державній реєстрації (а.с. 11 т.2).

Згідно листа Камянської міської ради від 14.06.2019 року, відомості про надання у власність чи користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 - відсутні. До міської ради надійшла заява ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за вказаною адресою, площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 39).

За положеннями статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Позивач належним чином прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом вчасного звернення із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується наведеними вище письмовими доказами.

Згідно змісту позовної заяви, вимогу про встановлення факту постійного користування спірною земельною ділянкою більше 15 років заявлено з посиланням на положення статті 119 ЗК України, відповідно до якої громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування».

Матеріали справи не містять належних, допустимих та достатніх доказів для встанолення факту безперервного (добросовісного та відкритого) користуються позивачем спірною земельною ділянкою протягом 15 років.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно змісту позовної заяви та заяви про уточнення позову, позовну вимогу про визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю не заявлено.

Суду не надано доказів неможливості вирішення позивачем питання щодо передачі йому у користування (власність) спірної земельної ділянки шляхом звернення до уповноваженого органу у передбаченому діючим законодавством порядку.

Позовна вимога про встановлення факту постійного користування спірною земельною ділянкою більше 15 років задоволенню не підлягає; позивачем обрано неефективний, неналежний спосіб захисту.

Частиною 1 статті 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом ч. 1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 вказаної вище статті, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об`єкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об`єкт будівництва (об`єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення суб`єктивних цивільних прав стосовно об`єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей, як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки.

За позовом спадкоємця суд може визнати право за ним на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку (Постанова Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі 359/8985/17 (провадження № 61-41967св18 )).

Встановивши, що споруда по АДРЕСА_1 є об`єктом незавершеного будівництва з готовністю 39% (відповідно до технічного паспорту виготовленого 09.06.2017 року (а.с. 17 33 т. 1)); приймаючи до уваги, що суду не надано належних та допустимих доказів, що станом на час будівництва воно відбувалось на земельній ділянці, яка була виділена у передбаченому законом порядку у користування (власність) спадкодавцю ОСОБА_2 чи позивачу; враховуючи, що ні місцевому, ні апеляційному судам позивачем не надано доказів щодо видів та обсягу певних будівельних матеріалів з яких побудовано обєкт по АДРЕСА_1 та клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлене; враховуючи, що суду не надано належних, допустимих та достатніх доказів, що будівельні матеріали для будівництва спірного обєкту придбавались саме за кошти спадкодавця ОСОБА_2 , - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання за позивачем, в порядку спадкування, права власності на будівельні матеріали, з яких побудований об`єкт по АДРЕСА_1 , та права власності на об`єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 .

Одночасно задовольняючи обидві вищевказані позовні вимоги, місцевий суд не взяв до уваги, що вони є недоведеними, взаємовиключними.

Більше того, визнавши право власності без отримання та погодження забудовником всіх дозвільних документів, суд першої інстанції проігнорував встановлені законодавством норми будівництва та безпечної експлуатації нерухомого майна.

Щодо доводів представника позивача про відсутність у прокуратури підстав для подачі апеляційної скарги, колегія зазначає наступне.

Частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци першийтретій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру») (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц).

Апеляційна скарга підписана першим заступником прокурора Дніпропетровської області у межах його повноважень (на час подання апеляційної скарги до суду); в апеляційній скарзі наведено належне обгрунтування щодо наявності підстав для її подання в інтересах держави в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, Кам`янської міської ради, зазначено в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту; прокуратурою письмово повідомлено про здійснення представництва у даній справі Кам`янську міську раду та Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, які самостійно апеляційні скарги не подали.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, на користь Дніпропетровської обласної прокуратури з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального закону, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що позивач, на захист своїх прав та законних інтересів, не позбавлений можливості звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обгрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури (Прокуратури Дніпропетровської області) в інтересах держави, в особі Кам`янської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Кам`янської міської ради, задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 січня 2019 року та додаткове рішення цього ж суду від 09 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про встановлення факту постійного користування земельною ділянкою, визнання права власності на будівельні матеріали та визнання права власності на об`єкт будівництва відмовити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури () судові витрати в сумі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді