Постанова

Іменем України

24 грудня 2020 року

місто Київ

справа № 234/18252/19

провадження № 61-9473св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області,

заінтересована особа - Приватне підприємство «Інвестнефть»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Космачевської Т. В., Агєєва О. В., Мірути О. А.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою з вимогами про визнання бездіяльності Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ВДВС) про ненадання інформації стягувачу ОСОБА_1 у період з 01 січня 2018 року до 16 жовтня 2019 року за дублікатом виконавчого листа, що виданий на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року, противоправною, та такою, що завдала шкоду у розмірі 81 866, 37 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь заявника 81 866, 37 грн.

Заявник вимоги скарги обґрунтовував тим, що 14 серпня 2018 року він отримав ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року у справі № 234/5056/17 про відмову у задоволені подання старшого державного виконавця ВДВС Щегульної Г. О. про видачу дубліката виконавчого листа. Проте, всупереч зазначеній ухвалі суду дублікат виконавчого листа був виданий.

15 серпня 2018 року до Краматорського міського суду Донецької області ним направлено клопотання про вилучення з ВДВС дубліката виконавчого листа, виданого на підставі ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у справі № 234/5056/17. За цим клопотанням не було складено рішення суду.

18 січня 2019 року ним отримано лист за підписом судді Краматорського міського суду Донецької області Демидової В. К., у якому зазначена вимога про повернення дубліката виконавчого листа.

09 жовтня 2019 року на його інформаційний запит він отримав лист від 08 жовтня 2019 року, з тексту якого випливає, що Краматорським міським судом Донецької області не отримано відповіді на лист про зобов`язання повернути без виконання дублікат виконавчого листа у зазначеній справі. Дублікат виконавчого листа заявником не отриманий.

Протягом перебування виконавчого листа у ВДВС до нього не надходило від виконавчої служби протягом періоду з 01 січня 2018 року до 16 жовтня 2019 року будь-якої інформації, внаслідок чого він позбавлений можливості використовувати належні йому, як стягувачу, права. У зв`язку з викладеним вважав, що йому завдано шкоду у розмірі 81 866, 37 грн, яка підлягає відшкодуванню.

Стислий виклад заперечень суб`єктів оскарження

Відзив на скаргу не надходив.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 27 грудня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у скарзі, суд першої інстанції керувався тим, що на момент її розгляду відсутній предмет розгляду, оскільки судом відкликано дублікат виконавчого листа та 18 грудня 2019 року державним виконавцем на підставі постанови повернуто виконавчий документ без виконання.

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції, керувався тим, що заявник не довів бездіяльності органу виконавчої служби. Суд зазначив, що ОСОБА_1 зареєстрований у м. Макіївці Донецької області, у населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відсутній.

ОСОБА_1 не надав доказів того, що направляв до органів виконавчої служби відомості про надіслання йому документів на будь-яку іншу адресу, територія якої є підконтрольною Українській владі, окрім тієї, що зазначена у відповідній його заяві.

Апеляційний суд визнав, що ОСОБА_1 , додаючи до скарги на бездіяльність ВДВС копії звернень до Краматорського міського суду Донецької області та відповіді на них, не довів бездіяльності цього органу, яка завдала, на його переконання, йому шкоду у розмірі 81 866, 37 грн.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 24 червня 2020 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Заявник зазначає, що судом апеляційної інстанції не досліджено питання порушення права заявника на ознайомлення із матеріалами справи, оскільки суд першої інстанції не направив на його адресу відповідь ВДВС від 18 грудня 2019 року, наявну у матеріалах справи. Заявник стверджує, що він не змінював адресу проживання, проте суб`єкт оскарження мав можливість направити заявнику інформацію телефоном та на електронну пошту, яку він зазначив у скарзі на бездіяльність ВДВС. Суб`єкт оскарження не надав доказів направлення заявнику постанови про повернення стягувачу дубліката виконавчого листа, а так само доказів вчинення дій з примусового виконання рішення.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права в межах доводів касаційної скарги, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 05 квітня 2018 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшло подання старшого державного виконавця ВДВС Щегульної Г. О. про видачу дублікату виконавчого листа № 6-12/2010 про стягнення з Приватного підприємства «Інвестнефть» (далі - ПП «Інвестнефть») на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 81 866, 37 грн.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 18 квітня 2017 року у справі № 234/5056/17 подання державного виконавця задоволено та видано зазначений виконавчий лист.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу суду від 18 квітня 2017 року скасовано з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 15 червня 2018 року у задоволенні подання старшого державного виконавця ВДВС Щегульної Г. О. про видачу дубліката виконавчого листа відмовлено.

Краматорським міським судом Донецької області 20 серпня 2018 року до ВДВС направлено лист про повернення без виконання дубліката виконавчого листа на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 21 квітня 2010 року у справі № 6-12/2010 про стягнення з ПП «Інвестнефть» на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 81 866, 37 грн.

19 листопада 2018 року Краматорським міським судом Донецької області до ВДВС повторно направлено лист про повернення без виконання дубліката виконавчого листа на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Макіївки Донецької області від 21 квітня 2010 року у справі № 6-12/2010 про стягнення з ПП «Інвестнефть» на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 81 866, 37 грн.

16 грудня 2019 року Краматорським міським судом Донецької області до ВДВС направлено лист щодо повернення без виконання дубліката виконавчого листа про стягнення з ПП «Інвестнефть» на користь ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 81 866, 37 грн.

З листа головного державного виконавця ВДВС від 18 грудня 2019 року встановлено, що на виконанні відділу перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-12/2010 року, виданого 01 серпня 2017 року Кіровським районним судом м. Макіївки Донецької області про стягнення з ПП «Інвестнефть» на користь ОСОБА_1 81 866, 37 грн. 18 грудня 2019 року державним виконавцем прийнято постанову про повернення виконавчого документа без виконання.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилом статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. У разі якщо у виконавчому документі зазначено адреси електронної пошти стягувача та/або боржника, документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та/або боржнику також електронною поштою. На підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку. Документи виконавчого провадження, надіслані каналами факсимільного зв`язку, електронною поштою або з використанням інших засобів зв`язку, вважаються врученими, за наявності належного підтвердження їх одержання адресатами. Виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам, іншим учасникам виконавчого провадження, також адміністрації підприємства, установи, організації, фізичній особі - підприємцю під розписку.

З урахуванням наведеного положення документи виконавчого провадження можуть надсилатися адресатам електронною поштою на підставі письмової заяви учасника виконавчого провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, ОСОБА_1 зареєстрований у м. Макіївці Донецької області, у населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відсутній. ОСОБА_1 не надав доказів того, що направляв до органів виконавчої служби відомості про надіслання йому документів на будь-яку іншу адресу, територія якої є підконтрольною Українській владі, окрім тієї, що зазначена у його відповідній заяві.

Отже, заявником не доведено, що відповідно до положень статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» він звертався до ВДВС із письмовою заявою про надіслання йому документів виконавчого провадження на електронну адресу, а тому висновок апеляційного суду про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Верховний Суд визнає обґрунтованим.

Доводи касаційної скарги про те, що суб`єкт оскарження не надав доказів направлення заявнику постанови про повернення стягувачу дубліката виконавчого листа, а так само доказів вчинення дій з примусового виконання рішення з урахуванням наведених норм права є необґрунтованими.

В оцінці доводів касаційної скарги Верховним Судом також враховано, що постанову про повернення виконавчого документа без виконання ухвалено 18 грудня 2019 року, а предметом скарги заявником визначено саме ненадання інформації у період з 01 січня 2018 року до 16 жовтня 2019 року, тобто до моменту ухвалення постанови, з огляду на що ця обставина не могла слугувати підставою для задоволення скарги.

При цьому, як зазначив сам ОСОБА_1 , адресу електронної пошти він зазначив лише у скарзі на бездіяльність ВДВС, що виходить за межі оскаржуваного ним періоду бездіяльності.

Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги на предмет законності та обґрунтованості судового рішення виключно в межах доводів касаційної скарги, які безпосередньо стосуються дотримання норм процесуального права апеляційним судом, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не переглядалося.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Підсумовуючи, Верховний Суд констатує, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права.

Верховний Суд, застосувавши правило частини третьої статті 401 ЦПК України, вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на вирішення спору та відповідний правовий результат не впливають.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України

«Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного суду від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко