Справа № 595/1367/20
Провадження 2/595/450/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2020

Бучацький районний суд Тернопільської області

в складі: одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без дозволу та супроводу батька,

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила суд надати дозвіл на виїзд за межі України неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у республіку Польща, в період з 20 жовтня 2020 року по 19 жовтня 2022 року, без згоди та супроводу батька, мотивуючи тим, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки, останній раз провідував дочку в листопаді 2018 року, з того часу місце перебування його невідоме, тому вона не може отримати згоду на виїзд дитини з України на відпочинок та оздоровлення.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не з`явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також уточнила позовну вимогу, просила суд надати позивачу ОСОБА_5 дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої доньки ОСОБА_3 за межі України, в республіку Польщу, на період з 01.02.2021 року по 01.09.2021 року, без дозволу та супроводу батька.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та дату розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

В судове засідання представник третьої особи служби у справах дітей Бучацької районної державної адміністрації не з`явився, однак подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує і просив суд справу розглядати у його відсутності.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.09.2018 року, що підтверджується рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 26.09.2018 року.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає з позивачем.

Відповідач ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини ОСОБА_3 .

Позивач немає можливості отримати згоду відповідача на тимчасовий виїзди неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 у її супроводі за кордон, так як місце перебування відповідача їй невідоме.

В силу вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із вимогами ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України.

Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Відповідно до вимог ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно п.4 Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Статтею 4 Закону України ''Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (надалі Правил), визначено, що виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

У підп.1 п.4 Правил вказано, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Підпунктом 1 частини 1 Правил передбачено, що у згоді другого з батьків слід зазначати конкретну державу прямування.

Враховуючи вказане вище, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_5 , в період з 01 лютого 2021 року по 01 вересня 2021 року.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.12,13,81,89,263-265,280-282 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.ст.3,10 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст.16 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.7,150,155 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , у супроводі матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки с. Старі Петликівці Бучацького району Тернопільської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , у республіку Польщу, в період з 01 лютого 2021 року по 01 вересня 2021 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути переглянуте Бучацьким районним судом. Заяву про перегляд рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. Б. Федорончук