Справа № 750/8210/20
Провадження № 2/750/1864/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) про зняття арешту на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом про зняття арешту з 1/5 частин квартири АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_3 , який було накладено постановою про арешт майна та оголошено забору на його відчуження заступником начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Ільченко Р.О. від 06.04.2016 року ВП №50751123 та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстра прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек запис про обтяження за номером 14050992 (спеціальний розділ) від 06.04.2016 року про арешт 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 29134478 від 06.04.2016 року.

Свій позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який за життя склав заповіт на ім.»я ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 . Позивач у встановленому законодавством поряду звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, проте оформити право власності на спадкове майно не змогла, оскільки на настину квартири накладено арешт. Зважаючи на те, що арешт майна перешкоджає позивачу реалізувати свої права як спадкоємця, позивач просив суд зняти арешт та заборону відчуження з вказаного майна.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.11.2020 року відкрито провадження по справі.

В судове засідання сторони не з`явились, відповідачами відзиви не надані.

Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позо підтримує.

Деснянський відділ ДВС у місті Чернігові просив справу розглядати за їх відсутності, у вирішенні питання покладається на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився.

Фіксування судового засідання технічним записом не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 05.04.2016 року у справі №750/3124/16-ц було накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_3 на праві власності.

На виконання даної ухвали постановою заступника начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Ільченко Р.О. від 06.04.2016 року ВП 50751123 накладено арешт на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого частину квартиру АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_1 за отриманням свідоцтва на спадщину ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса, однак отримати спадщину не може, оскільки мається накладений арешт.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 13.06.2016 року по справі №750/3124/16-ц, в межах якої накладено арешт на частину квартири, визнано недійсними результати електронних торгів з реалізації 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 проведених 09 грудня 2015 року, протокол № 133071 проведення електронних торгів та акт державного виконавця від 18 грудня 2015 року про проведення електронних торгів. Вказане рішення набрало законної сили 15.09.2016 року.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м.Чернігова з заявою про скасування заходів забезпечення позову, однак ухвалою суду від 12.03.2020 року в задоволенні заяви їй було відмовлено, оскільки нею не надано доказів свого права власності на вказану частину квартиру.

Отже, позивач, з метою реалізації свого права на спадщину, звернулась до суду в порядку позовного провадження щодо зняття арешту з 1/5 частин квартири АДРЕСА_1 , що належала покійному ОСОБА_3 , який було накладено постановою про арешт майна та оголошено забору на його відчуження заступником начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Ільченко Р.О. від 06.04.2016 року ВП №50751123 та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстра прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек запис про обтяження за номером 14050992 (спеціальний розділ) від 06.04.2016 року про арешт 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 29134478 від 06.04.2016 року.

Положенням ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю .

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.ст. 1218, 1268 ч.5 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР(далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини - стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_2 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року). Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Отже враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Зняти арешт з 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_3 , який було накладено постановою про арешт майна та оголошено забору на його відчуження заступника начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції Ільченко Р.О. від 06.04.2016 року ВП №50751123.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек запис про обтяження за номером 14050992 (спеціальний розділ) від 06.04.2016 року про арешт 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 29134478 від 06.04.2016 року

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В.Требух