ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6238/20

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1356/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 22 вересня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, серія НОМЕР_1 .

У мотивування заявлених вимог зазначала, що 18 червня 2010 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Протягом останніх трьох років сімейне життя сторін поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю, примирення між ними неможливе. Указувала на те, що надання строку для примирення, а також збереження шлюбу протирічитиме моральним засадам суспільства.

Рішенням від 22 вересня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов задовольнив. Розірвав шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , зареєстрований 18 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 718.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та закрити провадження у справі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу, не з`ясував фактичні взаємини між сторонами, не в повній мірі врахував наявність малолітньої дитини та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя.

Наголошував на тому, що у нього з дружиною були непорозуміння, але на теперішній час вони разом проживають з донькою ОСОБА_3 у квартирі, яку придбали у 2016 році. Звертав увагу суду, що у сторін є спільна дитина, яка потребує турботи як матері, так і батька при зростанні.

Позивачкою відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що шлюб сторін носить формальний характер, позивачка не бажає його збереження та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем.

Суд апеляційної інстанції погоджується з наведеним висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що 18 червня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено шлюб, від якого сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4,5).

У зв`язку з тим, що сумісне життя у шлюбі з відповідачем стало неможливим, позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 визначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суд повинен повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати інші обставини життя подружжя.

Статтею 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні у справі докази, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість подальшого збереження шлюбу між сторонами, оскільки судом першої інстанції на час розгляду справи повно з`ясовані фактичні взаємини сторін, зокрема те, що позивачка не бажає збереження шлюбу та спільного проживання однією сім`єю з відповідачем, а отже зроблений ним висновок про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами є правильним.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

Оскільки позивачка наполягала на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Заперечення ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливість примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою.

Доводи апеляційної скарги про невжиття достатніх заходів для примирення подружжя відхиляються, оскільки позов про розірвання шлюбу подано до суду у липні 2020 року, станом на день розгляду справи в апеляційному суді грудень 2020 року, позивачка від своїх вимог не відмовилася, тобто сторони мали достатньо часу для відновлення сімейних стосунків, чого не відбулося.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідача з дружиною були непорозуміння, але на теперішній час вони разом проживають з донькою ОСОБА_3 у квартирі, яку придбали у 2016 році, не свідчить про відновлення відносин, притаманних подружжю.

Апеляційний суд ураховує, що розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не перешкоджає останньому приймати й надалі участь у вихованні доньки ОСОБА_3 , сприяти її духовному та фізичному розвитку, створювати необхідні умови для нормального розвитку неповнолітньої дитини.

За викладених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для її задоволення і скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2020 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуюча: Судді: