ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року

м. Харків

справа № 628/1704/20

провадження № 22-ц/818/5478/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

сторони справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Куп`янського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Демченко І.М.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 31.07.2010 в розмірі 16746,07 грн. та судових витрат.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалось на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 31.07.2010 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При укладенні договору відповідач підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку та Правилами користування платіжною карткою, які викладені на офіційному сайті банку http://privatbank.ua складають укладений кредитний договір. За умовами цього договору власник картрахунку, тобто відповідач, надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою банку та зобов`язався слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, яким визнається короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачеві кредитні картки № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/16, № НОМЕР_2 термін дії 07/20, № НОМЕР_3 термін дії 06/22 та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, що відображено у складеному АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованості.

За умовами договору погашення заборгованості за кредитними зобов`язаннями повинно було здійснюватися в наступному порядку: з "1" по "25" число кожного місяця відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) на погашення заборгованості за кредитом, однак відповідач у порушення умов кредитного договору зобов`язання за вказаним договором не виконав, оскільки не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просив стягнути з відповідача заборгованість, яка утворилася станом на 02.06.2020 у розмірі 16746,07 грн., з яких: 10852,52 грн. заборгованість за тілом кредита; 4619,93 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. штраф (фіксована частина); 773,62 грн. штраф (процентова складова).

Заочним рішенням Куп`янського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором заборгованість у розмірі 10 852, 52 грн. та судовий збір у розмірі 1362,23 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення в частині незадоволених позовних вимог скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк надав відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув. Підписавши заяву позичальника відповідач засвідчив, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже, повністю згодний з умовами кредитування. Зазначає, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Вважає, що активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказує, що із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором, тому вважає, що вказані операції підтверджують використання відповідачем кредитних коштів. Зазначає, що з виписки по рахункам відповідача, яка є офіційним каналом інформування вбачається, що відповідач знав про нарахування йому процентів та відсотків, однак свої зобов`язання належним чином не виконував.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши головуючого суддю, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 375 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 852,52 грн. Разом з тим, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, бажаний кредитний ліміт також не зазначений та взагалі не міститься даних про намір отримати кредит та його розмір, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині, Крім того, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку не містять підпису відповідача.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , підписала 31.07.2010 анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк» (а.с.27).

До цієї анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55, «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті https://privatbank.ua (а.с.28-54).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 відкрито та видано картки № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/16, № НОМЕР_2 термін дії 07/20, № НОМЕР_3 термін дії 06/22 (а.с.26).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , старт карткового рахунку 06.09.2012, кредитний ліміт станом на 26.12.2019 10 000 грн (а.с.25).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за договором б/н від 31.07.2010 станом на 02.06.2020 складає 16746,07 грн., з яких: 10852,52 грн. заборгованість за тілом кредита; 4619,93 грн. - заборгованість за відсотками, 500 грн. штраф (фіксована частина); 773,62 грн. штраф (процентова складова) (а.с.5-15).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті - заяві позичальника від 31 липня 2010 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути проценти за користування кредитними кредитом, заборгованість за пеню та комісією, штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів та неустойки, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 липня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 28) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 29-52).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші.

Разом з тим, в підписаній ОСОБА_1 анкеті-заяві не вказаний вид картки, яку вона бажає отримати, тому не можливо встановити, на які саме умови кредитування погоджувалася відповідач з огляду на те, що згідно з витягом із Тарифів визначено чотири різні види картки «Універсальна» з різною процентною ставкою (а.с. 28).

Також матеріали справи не містять підтверджень, що Умови та Правила надання банківських послуг на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які є в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами висловив свою згоду з формою договору та його умовами, не заслуговують на увагу, оскільки в Заяві про отримання кредитних коштів міститься посилання на Умови та Правила без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні.

Таким чином, враховуючи, що сторонами не обумовлено ціну договору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для стягнення відсотків, пені та штрафу.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Так, анкета-заява від 31.07.2010 року не містить відомостей, яку саме платіжну картку бажала отримати ОСОБА_1 , який кредитний ліміт, строк дії кредитного договору; відсутня також інформація про розмір відсотків за користування кредитними коштами, комісії, неустойки.

Через те, що суд достовірно не може встановити, на які саме умови кредитування погоджувалася ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву від 31.07.2010 року, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підстави для стягнення процентів за користування кредитним коштами, неустойки та штрафів відсутні. Вимог про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України Банком не заявлялось.

Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 371, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Куп`янського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.П.Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна