КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 761/9073/20
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Голяченко Марії Василівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горбунова Леся Василівна, про визнання нотаріальних дій та заповіту недійсними,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року,

встановив:

у березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила визнати недійсними дії відповідача з посвідчення заповіту та визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все спадкове майно ОСОБА_3 , в тому числі квартиру АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Голяченко М.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Голяченко М.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимогу про накладення арешту на майно, яке є власністю особи, яка не є учасником справи, а тому забезпечення позову в обраний спосіб може призвести до порушення прав інших осіб. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

В даному випадку виділені матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги були заявлені ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Голяченко М.В. з приводу дійсності посвідченого нею заповіту. Вимоги до особи, яка є власником спадкового майна, зокрема квартири АДРЕСА_1 , позивачем наразі не заявлялись.

В п. 4 постанови Пленуму ВС України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9 дано роз`яснення про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З наданої до суду інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що власником спірної квартири є ОСОБА_4 , позовні вимоги до якої не заявлялись, а тому накладення арешту на квартиру в порядку забезпечення заявлених позивачем вимог може призвести до порушення прав інших осіб, які не є учасниками справи.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не зазначає і про те, яким чином невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру призведе до утруднення або унеможливлення виконання рішення суду, за умови, що позовні вимоги щодо визнання за ним права власності не заявлялись.

Статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, ухвала була постановлена судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 15 травня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді