Справа № 344/9761/17
Провадження № 22-ц/4808/295/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю: представника апелянта - ОСОБА_1 ,

позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, арбітражного керуючого Седлецького Олександра Валентиновича про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецького Олександра Валентиновича на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючою суддею Татаріновою О.А. 16 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості, арбітражного керуючого Седлецького Олександра Валентиновича про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Постановлено поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді економіста по праці І категорії Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості з 29 червня 2017 року. Також постановлено стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 48 744,96 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.06.2017 року по 28.02.2018 року з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків і платежів, 49 716,53 грн заборгованості по заробітній платі та невикористаної відпустки. Цим же рішенням стягнуто з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості в користь держави 1 280 грн судового збору. Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 5 435,52 грн звернуто до негайного виконання.

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про роз`яснення зазначеного рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 49 716,53 грн, а саме чи підлягає дана сума оподаткуванню, а також чи загальна сума грошової вимоги без оподаткування складає 94 391,74 грн.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 грудня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Постановлено роз`яснити ОСОБА_2 рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2018 року, зазначивши, що слід стягнути з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 49 716,53 грн без відрахування всіх встановлених законодавством податків та платежів.

Не погоджуючись із даною ухвалою суду, арбітражний керуючий Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості Седлецький О.В. подав апеляційну скаргу. Апелянт вважає неналежними та недопустимими докази, якими обґрунтовує свою позицію позивач ОСОБА_2 щодо утримання сум ПДФО та військового збору з сум заборгованості по заробітній платі та невикористаної відпустки. На думку представника відповідача, даний доказ не може вважатись належним та допустимим, оскільки його існування та видача нічим не передбачена, неможливо встановити автентичність такого документу, так як на ньому відсутні будь-які реквізити про дату, видавника, підписи відповідальних осіб та печатки роботодавця. Також апелянт звертає увагу суду на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі №359/10023/16-ц, в якій міститься висновок про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, розраховуються без віднімання сум податків і зборів. При цьому, податки та збори із суми середнього заробітку повинен нараховувати роботодавець під час виконання відповідного судового рішення. Крім того, представник відповідача наголошує, що в резолютивній частині рішення судом обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку, оскільки стягнення і сплата прибуткового податку покладаються на роботодавця, який самостійно розраховує суму податкових відрахувань і зменшує суму, призначену судом, на суму нарахованих податків. Також апелянт зазначив, що сума, призначена судом як компенсація моральної шкоди, включається до доходу працівника, а тому також підлягає оподаткуванню. При цьому, утримувати податок з такої призначеної судом суми відшкодування повинен роботодавець як податковий агент. Посилаючись на вищенаведене, арбітражний керуючий Седлецький О.В. просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою роз`яснити рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2018 року, зазначивши, що з Івано-Франківського обласного державного об`єднання спиртової та лікеро-горілчаної промисловості на користь ОСОБА_2 слід стягнути заборгованість по заробітній платі та невикористаної відпустки у розмірі 49 716,53 грн з відрахуванням всіх встановлених законодавством податків та платежів.

У надісланому на адресу суду відзиві на апеляційну скаргу арбітражного керуючого Седлецького О.В. позивач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила. З оскаржуваною ухвалою суду про роз`яснення рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2018 року позивач ОСОБА_2 погоджується, а тому просить залишити її без змін, а в задоволенні апеляційної скарги арбітражного керуючого Седлецького О.В. - відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник арбітражного керуючого Седлецького О.В. апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. На його думку, визначена судом першої інстанції заборгованість по заробітній платі та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 49 716,53 грн повинна оподатковуватись при виконанні рішення суду. Крім того, зазначив, що суд першої інстанції помилково прийняв до уваги розрахунковий лист за червень 2017 року, який не має необхідних реквізитів документа.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що позивач не оскаржував рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, що, на її думку, свідчить про згоду підприємства із визначеним судом розміром заборгованості. Ухвалу суду про роз`яснення рішення вважає законною та обґрунтованою, а тому просить залишити її без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 271 ЦПК України вбачається, що суд за заявою учасників справи постановляє ухвалу, в якій роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи при цьому його змісту. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Виходячи з положень цієї процесуальної норми, така заява подається у випадку, коли рішення є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зрозумілість рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Також апеляційний суд зауважує, що у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 18.12.2009, № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вказано на те, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про роз`яснення рішення Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2018 року, зокрема, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку у розмірі 49 716,53 грн, оскільки в судовому рішенні не було зазначено чи підлягає ця сума коштів оподаткуванню. Тому не було зрозуміло яка сума заборгованості по зарплаті, компенсації невикористаної відпустки, допомоги при звільненні має бути стягнута в її користь: 49 716,53 грн чи інша сума після відрахування з 49 716,53 грн податків і зборів.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_2 , суд першої інстанції конкретизував, що при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку суд керувався розрахунковим листком за червень 2017 року, згідно якого на кінець місяця до виплати позивачу належало 54 974,41 грн (а.с. 50). До цієї суми судом були враховані заборгованість по зарплаті, компенсація невикористаної відпустки, допомога при звільненні та відповідно були зазначені суми податків та зборів, які підлягали сплаті. Апеляційний суд звертає увагу на те, що розрахунок заборгованості було проведено на основі згаданого вище розрахункового листа, в якому вказано суми «до видачі», тобто, вже з урахуванням утриманих податків і зборів. При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідачем даний розрахунок спростовано не було, іншого розрахунку заборгованості не представлено, рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено, що свідчить про його згоду із розміром визначеної судом заборгованості. З огляду на вищенаведене, апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що наданий ОСОБА_2 розрахунковий лист заборгованості є неналежним та недопустимим доказом у справі. Отже місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку, що невиплаченою залишилась заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку в сумі 49 719,53 грн.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно роз`яснив, що у рішенні Івано-Франківського міського суду від 28 лютого 2019 невиплачена заробітна плата та компенсація за невикористану відпустку в сумі 49 719,53 грн зазначена вже з урахуванням утриманих податків і зборів. Отже з цієї суми не повинні стягуватись податки і збори.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог матеріального і процесуального права. Інші доводи апелянта правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Тому підстав для скасування ухвали суду немає.

Керуючись ст. ст. 271, 374, 375, 389 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Седлецького Олександра Валентиновича залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 грудня 2019 року в даній справі - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2020 року.

Суддя-доповідач В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк