Провадження № 22-ц/812/2046/20 Суддя першої інстанції Карташева Т.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 грудня 2020 року м. Миколаїв Справа № 487/3454/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Карташевої Т.А., в залі судового засідання в м. Миколаєві, повний текст якого складено 26 жовтня 2020 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України.

При розгляді справи про кримінальне правопорушення, судом було встановлено, що 01 травня 2010 року близько 20:00 год. ОСОБА_1 знаходячись біля будинку № 69 по вул. Новий Інвалідний Хутір в м. Миколаєві, на ґрунті особистих неприязних відносин, діючи з єдиним умислом, направленим на спричинення позивачу тілесних ушкоджень, своїми протиправними діями спричинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження, що відносяться до категорії таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вироком того ж суду від 27 квітня 2015 року ОСОБА_1 виправдано за ч. 1 ст. 122 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Цивільний позов, заявлений нею у кримінальному провадженні залишено без розгляду. Внаслідок умисних дій ОСОБА_1 , згідно акту судово-медичного дослідження № 931 від 06 травня 2010 року, у неї були виявлені пошкодження у вигляді скільчатого перелому 3-ї плюсневої кістки лівої стопи, синців в області обличчя, лівої молочної залози, черевної стінки зліва, правої гомілки, лівого плеча, забиття м`яких тканин в області голови, садна в області спини. Як вбачається з виписки № 4172/634 з медичної картки стаціонарного хворого, вона була госпіталізована з діагнозом скільчатий перелом діалізу 3-ї плюсневої кістки лівої стопи, внаслідок чого її було прооперовано. Внаслідок протиправних дій відповідача, їй було спричинено матеріальних збитків в сумі 3 285 грн 80 коп., що складаються з витрат на лікування та знаходження на стаціонарному лікуванні.

Крім того, ОСОБА_1 завдав їй моральної шкоди, оскільки в результаті перенесених душевних страждань у зв`язку з нанесенням відповідачем їй тілесних ушкоджень стан здоров`я її значно погіршився. Вона змушена була суттєво змінити свій звичайний уклад життя, перебувала в гіпсі протягом 7 тижнів, проходила рентген-контроль, знімала шви і робила перев`язки. Вимушена була перебувати у громадських місцях зі слідами крововиливів в області обличчя, правої голені, лівого плеча, забою м`яких тканин в області голови, саден в області спини, що було для неї принизливо, що завдавало душевних страждань і болісного усвідомлення того, що оточуючі думають про неї дуже погано.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 3 285 грн 80 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В задоволенні вимог про відшкодування майнової шкоди відмовлено. Також в дохід держави стягнуто витрати по сплаті судового збору у розмірі 578.36 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судом не встановлено прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_1 та отриманими ОСОБА_2 тілесними ушкодженнями у вигляді скільчатого перелому 3 плюсневої кістки, у зв`язку з чим позивач перебувала на лікуванні і придбавала ліки, а тому немає підстав для задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди.

Щодо компенсації моральної шкоди, то оскільки кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 закрито з нереабілітуючих підстав, потерпіла має право вирішувати питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. Розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначався судом з урахуванням глибини і тривалості моральних страждань ОСОБА_2 внаслідок протиправних дій відповідача.

Не погодившись з рішенням суду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати судове рішення в частині задоволених вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, не навів в рішенні відповідні мотиви та не вказав, якими доказами підтверджується глибина і тривалість моральних страждань ОСОБА_2 , значне погіршення стану здоров`я позивача внаслідок легких тілесних ушкоджень, ніби то отриманих нею від умисних дій відповідача, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, оскільки належних та допустимих доказів в підтвердження розміру моральної шкоди нею не надано.

Крім того, суд ухвалюючи рішення не виходив з засад розумності, виваженості та справедливості, не рахував, що він є пенсіонером, має медичні проблеми з пересуванням та витрачає практично всю пенсію на лікування наслідків травм, отриманих саме внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , яку було засуджено за протиправні дії вчинені за вказаних обставин 01 травня 2010 року стосовно нього, та внаслідок таких дії йому компенсовано рішенням суду 8 000 грн. моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи скарги не визнала та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, оскільки судом були повністю досліджені всі матеріали справи та була дана правова оцінка письмовим доказам з урахуванням всіх обставин справи.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення майнової шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржується і, відповідно, не є предметом апеляційного перегляду в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщоцим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 березня 2015 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України. Внаслідок таких протиправних дій ОСОБА_1 позивач отримала тілесні ушкодження, що відносяться до категорії таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 квітня 2015 року, який залишено в силі ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 вересня 2015 року, ОСОБА_1 виправдано за ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі п. 2. ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення

Відповідно до акту судово-медичного дослідження № 931 від 06 травня 2010 року у громадянки ОСОБА_2 були виявлені пошкодження у вигляді скільчатого перелому 3 плюсневої кістки лівої стопи, синців в області обличчя, лівої молочної залози, черевної стінки зліва, правої гомілки, лівого плеча, забиття м`яких тканин в області голови, садна в області спини.

Згідно з випискою з медичної картки № 4172/634 ОСОБА_2 було встановлено діагноз: скільчатий перелом діалізу 3 плюсневої кістки, основи 4 плюсневої кістки зі зміщенням відламків лівої стопи.

Відповідно до виписки із амбулаторної картки № 59556, з 11 травня 2010 року по 01 червня 2010 року ОСОБА_2 знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні міської лікарні № 3 з вищезазначеним діагнозом.

За змістом положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК України, яка зазначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку за каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За роз`ясненнями п. 9 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до приписів ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування.

Статтею 49 КК України передбачено такий вид звільнення від кримінальної відповідальності, як у зв`язку із закінченням строків давності.

Оскільки відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, відносно якої ухвалено ухвалу, з питань чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, то суд дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, пов`язаною з ушкодженням його здоров`я.

Сталою судовою практикою визначено, що, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З матеріалів провадження вбачається, що позивачем моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в 10 000 грн, при обґрунтуванні моральної шкоди позивач просила врахувати, що вона змушена була суттєво змінити свій звичайний уклад життя, що пов`язано з перебуванням в гіпсі протягом 7 тижнів, проходила рентген-контроль, знімала шви і робила перев`язки, тобто зазначені суттєві зміни пов`язані із спричиненням тілесних ушкоджень у вигляді скільчатого перелому 3 плюсневої кістки лівої стопи, що відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Проте ці тілесні ушкодження не охоплюються обвинуваченням ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 125 КК України, а тому безпідставно враховані судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди.

Водночас позивач стверджувала, що вимушена була перебувати у громадських місцях зі слідами крововиливів в області обличчя, правої голені, лівого плеча, забою м`яких тканин в області голови, саден в області спини, що було для неї принизливо, що завдавало душевних страждань і болісного усвідомлення того, що оточуючі думають про неї дуже погано.

З урахуванням зазначених тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок протиправних дій відповідача та віднесених до категорії таких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, місцевий суд дійшов правильного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною, з чим погоджується й апеляційний суд.

Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди у сумі 10 000 грн, суд першої інстанції своє рішення належним чином не мотивував, обмежившись висновком, що таке відшкодування відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

З огляду на ці обставин рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди підлягає зміні. При визначені такого розміру апеляційний суд враховує, що розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, не відповідає ступеню моральних страждань позивача, а тому з урахуванням характеру діяння, яким їй було спричинено фізичну біль і страждання, які вона зазнала у зв`язку з спричиненими тілесними ушкодженнями, психічні переживання, що супроводжували її одужання, апеляційний суд вважає, що моральна шкода підлягає компенсації позивачу у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає зміни в частині визначення розміру моральної шкоди її розмір підлягає зменшенню з 10 000 грн до 5 000 грн.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови у позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково, то витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_1 в дохід держави за подачу позову при зверненні до суду у розмірі 289.15 грн (37.63%), а за подачу апеляційної скарги судовий збір підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 у розмірі 576.30 грн. (50%) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 жовтня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, змінити.

Зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 10 000 (десяти тисяч) грн до 5 000 (п`яти тисяч) грн.

В частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 289 грн 15 коп. Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 576 грн 30 коп.

В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.