КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/13463/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3280/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Луценко О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

10 лютого 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.,

розглянувши в порядку ч.. 1 ст. 369 ЦПК України, справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 21 березня 2018 року по вул. Мельникова за участю автомобіля марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та застрахованого в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» автомобіля марки «Smart», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода.

Зазначив, що, оскільки внаслідок ДТП застрахованому в «Українська пожежно-страхова компанія», а саме автомобілю «Smart», державний номерний знак НОМЕР_2 завдано механічні пошкодження на суму 121438 грн. 50 коп., позивач, виконуючи взяті на себе зобов`язання згідно укладеного з ОСОБА_2 Договору страхування, виплатило останньому 89372 грн. 07коп.

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 3 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП.

Також зазначив, що в розумінні ст. ст. 993, 1187,1191 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати збитки в межах сплаченого страхового відшкодування.

Вказував на те, що ніяких дій з боку ОСОБА_1 з приводу погашення заборгованості перед позивачем не вчинено, у зв`язку із чим просв суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 89 372 грн. 07 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 89 372 грн. 07 коп. та 1 762 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення змінити в частині суми стягнення з нього на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» завданих збитків у розмірі 9300 грн., вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 березня 2018 року по вул. Мельникова за участю автомобіля марки «Mercedes», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , застрахованого в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» автомобіля марки «Smart», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки «Honda», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , сталася ДТП, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 3 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортні пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що внаслідок такої дорожньо-транспортної пригоди автомобілю марки «Smart», державний номерний знак НОМЕР_2 було завдано механічних ушкоджень.

Фактична вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля склала 121438 грн. 50коп., що підтверджується ремонтною калькуляцією від 12 квітня 2018року (а.с.33-35).

На виконання умов договору страхування укладеного між позивачем ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 за платіжним дорученням від 23 квітня 2018 року № 9251, згідно страхового Акту № КАСКО/035/000/18/0038 від 23 квітня 2018 року ОСОБА_2 сплачено страхове відшкодування у розмірі 89372 грн. 07 коп. (а.с. 36).

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно із договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки, а саме: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав позовні вимоги обґрунтованими та доведеними.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що відповідачу не надано можливості бути присутнім під час огляду автомобіля Страховиком, оскільки згідно п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, у разі потребивиклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату.

Таким чином, присутність учасника ДТП під час проведення огляду не є обов`язковою.

Доводи скаржника про те, що він не отримував претензію про відшкодування збитків в порядку регресу не приймаються судом до уваги, оскільки зазначена обставина не впливає на правильність висновку суду.

Також колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції залишено поза увагою клопотання відповідача про проведення автотоварознавчої експертизи, оскільки таке клопотання в матеріалах справи відсутнє.

Належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача в частині розміру страхового відшкодування відповідачем не надано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 22 січня 2020 року клопотання скаржника про проведення автотоварознавчої експертизи залишено без задоволення, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції з даним клопотанням не звертався.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України передбачено перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки, а саме: до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, оскільки відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, страховою компанією сплачено страхове відшкодування, у зв`язку із чим у останнього виникла право вимоги у порядку регресу.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, та не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 15 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді