Справа № 487/1326/20
Провадження № 22-ц/812/1985/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Бондаренко Т.З.,

суддів - Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Корчагіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/1326/20 за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Нікітіна Д.Г. в приміщенні того ж суду, за позовом

ОСОБА_2

до

Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

про стягнення суми боргу,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення боргу за договором банківського вкладу.

Свої вимоги мотивував тим, що на ім`я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який з карткового рахунку № НОМЕР_2 30 січня 2014 року були перераховані грошові кошти в розмірі 218 900 грн.

У зв`язку із невиконанням АТ КБ «ПриватБанк» взятих на себе зобов`язань, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму вкладу у розмірі 218 900 грн. та проценти за період з 30 січня 2014 року по 30 січня 2015 року у розмірі 39 402 грн.

Посилаючись на те, що вказане рішення суду не було виконано своєчасно, позивач просив стягнути з Банка 2409440 грн.32 коп., з яких 196146,15 відсотки за договором депозиту, 2134275 грн.-пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», 19017,31 грн.-3% річних, 60001,86-інфляційні збитки

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 відсотки за депозитним вкладом від 30 січня 2014 року за період з 30 січня 2015 року по 22 січня 2020 року у сумі 196 146 грн. 15 коп., 3 відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання у сумі 19 017 грн. 31 коп., інфляційні витрати у сумі 60 001 грн. 86 коп., пені в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» - 100 000 грн., а всього 375 165 грн. 32 коп. Розподілено судовий збір.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду змінити, в частині стягнення з Банка пені, стягнувши 2 134 275 грн. в порядку ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені до 100000 грн.

Відповідач правом на відзив не скористався.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повній мірі.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 у ПАТ КБ «ПриватБанк» був відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 , на який з карткового рахунку № НОМЕР_2 30 січня 2014 року були перераховані грошові кошти в розмірі 218 900 грн.

У зв`язку із невиконанням АТ КБ «ПриватБанк» взятих на себе зобов`язань, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 червня 2017 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2017 року та постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму вкладу у розмірі 218 900 грн. та проценти за період з 30 січня 2014 року по 30 січня 2015 року у розмірі 39 402 грн. (а.с.9-21).

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частиною третьою цієї статті до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 1060 ЦК України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу (ч. 3). Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (ч. 4).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банку, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Встановивши, що рішенням суду, яке набрало законної сили 02 жовтня 2017 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто грошові кошти по договору вкладу виконано лише 23 січня 2020 року, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за договором банківського вкладу та три проценти річних.

Разом з тим суд першої інстанції, стягнув пеню у розмірі 100000 грн.

Суд першої інстанції, розраховуючи розмір пені, яка підлягає стягненню, виходив із того, що розмір пені 2134275 грн., який просить стягнути позивач більше ніж у двічі перевищує суму простроченого зобов`язання. Беручи до уваги ч.3 ст.551 ЦК України суд зменшив розмір пені.

У цій справі розмір пені, нарахованої відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» складає як зазначає позивач 2134275 грн.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Отже, положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Враховуючи, що розмір пені значно перевищує розмір невиплаченої банком суми вкладу та процентів за вкладом, суд першої інстанції вірно зазначив про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню у цій справі та визначив її розмір у 100000 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір пені, який підлягає стягненню, вірно виходив із засад справедливості, добросовісності та розумності, та порівнюючи суму нарахованої пені за прострочення виконання з сумою заборгованості за депозитним вкладом, врахував, що визначений позивачем розмір пені значно перевищує реальні збитки та не відповідає принципам розумності, добросовісності і справедливості, та враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про зменшення визначеного розміру пені за договором банківського вкладу ОСОБА_2 до розміру невиплаченого депозиту.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи в частині визначення розміру пені, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України щодо меж апеляційної скарги, в іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не перевірялось.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Миколаєва від 01 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 28 грудня 2020 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова