Справа № 685/153/18
Провадження № 2/685/1/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2020 року смт Теофіполь

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь

справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення її власнику

встановив:

представник позивача звернувся в суд із позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення її власнику, мотивуючи його тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 1,8584 га (кадастровий номер :02:004:0059) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Михнівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Прийнявши спадщину позивач виявила, що 2010 року між ОСОБА_3 та відповідачем був укладений договір оренди вище зазначеної земельної ділянки строком на 10 років. 31.12.2010 року цей договір було зареєстровано у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії ДПЦДЗК за №88. Ознайомившись із цим договором позивач виявила, що він підписаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. Тому вважає, що зазначений договір оренди землі є неукладеним, а тому просить зобов`язати ТОВ «Україна 2001» усунути перешкоди у користуванні належною позивачці на праві власності земельною ділянкою площею 1,8584 га кадастровий номер :02:004:0059, яка розташована на території Михнівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та повернути цю земельну ділянку власниці ОСОБА_2 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «Україна 2001» , про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, в суд не з?явився, про причину неявки не повідомив, клопотань не подав. Суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутності.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 1,8584 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Михнівської сільської ради Теофіпольського району, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб про зміну прізвища позивача з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с.4), свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с.7), свідоцтвом про смерть (а.с.8), Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9). Відповідно до договору оренди землі, зареєстрованого 31.12.2010 року у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК за №88, який наданий позивачем в якості доказу у справі, ОСОБА_3 передала в оренду ТОВ «Україна 2001» земельну ділянку площею 1,86 га призначену для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Михнівської сільради Теофіпольського району, строком на 10 років (а.с.5-6). Земельна ділянка площею 1,86 га розташована на території Михнівської сільради призначена для товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером :02:004:0059 була у власності ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю (а.с.10-11).Відповідно до висновку експерта за результатами проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи №8253/8254/19-32 від 15.07.2019 року підпис від імені ОСОБА_3 у графі «Орендодавець» у договорі оренди землі, який укладений між ОСОБА_7 та ТОВ «Україна 2001», зареєстрований у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК 31.12.2010 за №88 виконанийне ОСОБА_3 , а іншою особою.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі, який зареєстрований 31.12.2010 року у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК за №88 в якому орендодавцем вказана ОСОБА_3 , а орендарем - ТОВ «Україна 2001» підписаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, доказів того, що ОСОБА_3 уповноважувала інших осіб на укладення від її імені договорів оренди землі суду не надано, суд прийшов до висновку, що вказаний договір оренди є неукладеним.

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про оренду землі», орендарем землі є особа, якій на підставі договору оренди належить право володіння та користування земельною ділянкою.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що договір оренди землі, який зареєстрований 31.12.2010 року у Теофіпольському відділі Хмельницької регіональної філії ДП ЦДЗК за №88 в якому орендодавцем вказана ОСОБА_3 , а орендарем - ТОВ «Україна 2001» є неукладеним, тому використання цієї земельної ділянки відповідачем на підставі даного договору є безпідставним і вона підлягає поверненню позивачу.

Витрати позивача на сплату судового збору при зверненні до суду та оплаті проведеної експертизи підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до квитанцій від 30.01.2018, 8 травня 2019 року , позивач сплатила 704,80 грн судового збору та 6280 грн витрат на проведення додаткової судово-почеркознавчої експертизи.

Оскільки, згідно з висновком експерта від 19.10.2020 року , експерт повідомив про неможливість дати відповіді на поставлені питання через відсутність відповідного порівняльного матеріалу, то суд прийшов до висновку, що сплачені позивачем 2250 грн 24 коп за проведення вказаної експертизи стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 11, 202, 203, 205,207, 215 ЦК України, ст. 14,18 ЗУ «Про оренду землі», ст. 212-215 ЦПК України, суд

ухвалив :

позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та повернення її власнику задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_2 на праві власності земельною ділянкою площею 1,8584 га кадастровий номер :02:004:0059, яка розташована на території Михнівської сільської ради Теофіпольського району Хмельницької області та повернути цю земельну ділянку власниці ОСОБА_2 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» на користь ОСОБА_2 704,80 грн сплаченого судового збору та 6280 грн витрат на проведення почеркознавчої експертизи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий