Справа № 155/1873/18 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г. М.
Провадження № 22-ц/802/1199/20 Категорія: 18 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Здрилюк ОІ., Шевчук Л.Я.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, за апеляційною скаргою відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що її син ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Виробничим структурним підрозділом «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 29 грудня 2015 року з ним трапився нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків. Актом форми Н-5 від 14 вересня 2017 року проведеного повторного спеціального розслідування нещасного випадку встановлено настання нещасного випадку саме на виробництві. За результатами розслідування нещасного випадку, що трапився з ним під час виконання трудових обов`язків, територіальним управлінням, Держгірпромнагляду у Волинській області було складено акт за формою Н-5 про проведення спеціального розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком та акт Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом від 18 вересня 2017 року. Так, згідно п.3 «Обставини, за якими стався нещасний випадок» акту проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 14 вересня 2017 року зазначено, що чоловік перебував на робочому місці та отримав травми. Внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікарні.

Позивач проживала разом із сином, який піклувався та дбав про неї. Смертю сина їй було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних стражданнях, що призвело до порушення особистих життєвих зв`язків та соціальних зв`язків. Внаслідок такого психологічного розладу позивачці було завдано суттєвих психологічних страждань, що призвело до неможливості нормально жити та спілкуватись із близькими та оточуючими людьми. Через передчасну смерть сина ОСОБА_3 , пережила сильний стрес, у зв`язку з чим у неї погіршився стан здоров`я, порушився сон. Син був сильною та суттєвою опорою для неї, описати ті страждання, які вона перенесла і до цього часу відчувають та усвідомлюють те, що його ніколи не буде поруч, передати на словах не можливо. Не існує такого виміру, що визначити глибину перенесеного жаху під час поховання сина та усвідомлення тих жахливих травм, внаслідок яких він помер. Глибину душевних страждань не можливо передати.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 75000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач АТ «Українська залізниця» подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним, постановлене внаслідок недоведеності належними та допустимими доказами обставин заподіяння моральної шкоди, які суд визнав встановленими і доведеними, з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. Просить рішення скасувати, в задоволенні позову відмовити.

Від представника позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Горохівського районного суду Волинської області залишити без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Мар`янівської селищної ради Горохівського району Волинської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Смерть ОСОБА_2 пов`язана з виробництвом, що сталася під час виконання ним виробничих обов`язків на території виробничого підрозділу.

Син позивачки ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Виробничим структурним підрозділом «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 29 грудня 2015 року з ним трапився нещасний випадок при виконанні трудових обов`язків. Внаслідок отриманих травм потерпілий ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер в лікарні.

Відповідно було складено акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, який було затверджено 18 вересня 2017 року начальником управління Держпраці у Волинській області Стасько Р.Б., де зазначено, що ОСОБА_2 працював на станції Горохів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» на посаді чергового стрілочного поста, мав 4 (четвертий) розряд, загальний стаж роботи 32 роки, стаж роботи за професією 19 років. Також вказано про проходження ОСОБА_2 , та перевірки знань, а саме: проведення цільового інструктажу - 28 грудня 2015 року (за день до нещасного випадку); перевірка знань за професією чи видом робіт, під час виконання яких стався нещасний випадок - 09 вересня 2015 року.

Згідно з актом проведення повторного (додаткового) спеціального розслідування нещасного випадку з смертельним наслідком, який стався 29 грудня 2015 року о 02 годні 00 хвилин, на станції Горохів виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» зазначено, що 28 грудня 2015 року черговий стрілочного поста ОСОБА_2 приступив до виконання своїх трудових обов`язків о 20 годині, відповідно до розкладу чергувань по станції Горохів на грудень 2015 року. З пояснень чергового станції Горохів ОСОБА_5 , з 20 до 23 години було проведено три поїзда. Після 23 години ОСОБА_5 не спілкувався з ОСОБА_2 .. Близько 01 години 50 хвилин 29 грудня 2015 року стороння особа повідомила чергового по станції Горохів ОСОБА_5 , про те, що на колії біля вагонів лежить людина. Прибувши на місце події, ОСОБА_5 , виявив між вагоном, завантаженим зерном, і рампою травмованого чергового стрілочного поста ОСОБА_2 .. Про своє відлучення з робочого місця ОСОБА_2 чергового по станції не повідомляв. Місце отримання травм потерпілим знаходиться за межами розташування стрілок. Перебування там чергового стрілочного поста не передбачене робочою інструкцією чергового стрілочного поста. Причин отримання ОСОБА_2 смертельних травм чи протиправних дій інших осіб, а також перебування його біля завантажених та опломбованих вагонів, комісія не мала можливості встановити у зв`язку з відсутністю відповідних документів. Відповідно до висновків лікувально-профілактичних закладів потерпілий ОСОБА_2 отримав такі травми: полі травма, важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, злам кісток основи та склепіння черепа, пневмоцефалія, геморагічні забої правої гемісфери мозочка, тім`я-потиличної ділянки правої великої гемісфери головного мозку, компресіний перелом хребця Т12 з пошкодженням спинного мозку, спінальний шок, закритий перелом ребер справа 4-6, загальне переохолодження. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №27/16 від 05 січня 2016 року смерть ОСОБА_2 настала внаслідок отриманих трави. Отже, черговий стрілочного поста ОСОБА_2 на час отримання травми, яка в подальшому призвела до смерті, перебував на території підприємства у визначений графіком робочий час, працівником якого був - виробничого структурного підрозділу «Рівненська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. ст. 1167, 1168 ЦК України і виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку із смертю її сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди позивачу у зв`язку зі смертю сина позивача ОСОБА_2 , який загинув в результаті нещасного випадку на виробництві.

З аналізу змісту ст. 1167 ЦК України вбачається, що підставами відповідальності за завдану моральну шкоду є наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вина останнього.

Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Вказані підстави відповідальності АТ «Українська залізниця» за моральну шкоду, спричинену внаслідок загибелі ОСОБА_2 , судом першої інстанції встановлені в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи, а саме: Актом проведення спеціального розслідування нещасного випадку від 18.09.2017 року, яким встановлено, що на час отримання травми, яка в подальшому призвела до смерті, ОСОБА_2 перебував на території підприємства у визначений графіком робочий час, працівником якого був.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачеві у зв`язку з втратою близької людини встановлений в судовому засіданні. Зокрема, позивач у зв`язку із втратою сина переживає нервові потрясіння, вона залишилася одна та постійно потребує підтримки, як фізичної так і моральної, що тягне за собою порушення її нормальних життєвих зв`язків та докладання з її боку додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлений й причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача - втрата життєвих зв`язків ОСОБА_1 з рідною людиною.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції в повному обсязі відповідають вимогам діючого цивільного законодавства та роз`ясненням, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.5 Постанови «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 з подальшими змінами, у зв`язку з чим доводи відповідача щодо невстановлення судом першої інстанції підстав відшкодування моральної шкоди з боку відповідача на користь позивача, зокрема й факту її заподіяння, є необґрунтованими.

З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди позивачеві - матері померлого, Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що смерть ОСОБА_2 настала, у тому числі, з вини АТ «Українська залізниця», оскільки до нещасного випадку призвели дії (чи бездіяльність) працівників підприємства, що не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» дія цього Закону поширюється на осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від їх форм власності та господарювання, у фізичних осіб, на осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності.

Виплата Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України грошових сум на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю застрахованої особи внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам її сім`ї зазначеним Законом не передбачена.

Отже, Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не регулює правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві, членам його сім`ї. Такі відносини регулюються статтею 1167, частиною другою статті 1168 ЦК України, оскільки моральна шкода матері загиблого заподіяна за умови, що в трудових відносинах із відповідачем знаходився її син, а для неї таке заподіяння є позадоговірним правовідношенням.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок розміру моральної шкоди, викладений в позовній заяві, є не обґрунтований позивачем належним чином, оскільки в даному випаду позивач визначилась з розміром моральної шкоди, яка завдана їй загибеллю сина та просила суд стягнути цю суму, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди тим, що вона втратила свого сина, відчуває страждання через неможливість спілкуватися з сином, залишилась без його підтримки.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача акціонерне товариство «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 08 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді