Справа № 559/758/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року року м. Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Ралець Р.В.

секретаря судового засідання Протас Ю.В.

з участю:

представника позивача адвоката Боржецького О.Л.

представника відповідача адвоката Мельник Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дубно цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, визнання права особистої приватної власності на будівлю млина, контори млина та складу млина, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09 жовтня 1994 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21 серпня 2014 року, шлюб розірвано. Від подружнього життя мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час подружнього життя позивачка та відповідач спільними зусиллями придбали млин з відповідними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . До складу згаданого комплексу об`єктів нерухомого майна належать: будівля контори млина, загальною площею 53,9 м2, будівля складу млин, загальною площею 125,4 м2, будівля млина, загальною площею 483,4 м2. Документи на вказані об`єкти нерухомості знаходяться у відповідача.

Крім того, за час шлюбу за спільні кошти ними було придбано трактор і автомобіль (бус) Mercedes, однак відповідач відразу зареєстрував автомобіль на свою матір. Документи на трактор знаходяться у нього, тому детальних ідентифікуючих даних на цей транспортний засіб позивачка зазначити не може.

Оскільки, відповідні будівлі насправді були набуті сторонами у спільну власність, то і земельна ділянка перейшла відповідно спочатку у їхнє спільне користування, а потім мала б надаватися у їхню спільну власність. З огляду на це, надання цілої земельної ділянки у власність виключно відповідачу є незаконним, так як згадана земельна ділянка має належати сторонам спільно, а не виключно відповідачу одному. Факт виділення ідеальної частки у праві власності без реального розподілу об`єкта нерухомості на дві окремі частини, надасть позивачці гарантію того, що її право власності не порушене і в майбутньому, при потребі, вона зможе отримати компенсацію вартості власної частки.

Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю сторін, між ними не досягнуто.

ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі контори млина, будівлі складу млин, будівлі млина, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 1/2 частину будівлі контори млина, будівлі складу млин, будівлі млина, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем ОСОБА_2 подана зустрічна позовна заява про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, визнання права особистої приватної власності на будівлю млина, контори млина та складу млина.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_2 посилається на те, що після реєстрації шлюбу сторони проживали в житловому будинку АДРЕСА_2 , який на той час належав на праві власності дідові дружини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Будинок складався з веранди, 2 кладовок, кухні, прихожої, 3 жилих кімнати. До жилого будинку належали господарські будівлі та споруди: 2 хліва, погріб, вбиральня, огорожа з воротами. У 2000 року сторони за спільні кошти, з дозволу власника жилого будинку розпочали будівництво прибудови розміром 9,95 х 4 м до жилого будинку та будівництво хліва, літньої кухні-гаража загальним розміром 6,12м х 15,86м. Ними була знесена веранда, та старий хлів і на місці знесених будівель розпочалося будівництво нових об`єктів. Дозвільні документи на вказане будівництво сторони не оформили на себе, оскільки жилий будинок, до якого будувалася прибудова, належав на праві власності ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 участі в будівництві ні коштами, ні працею не приймав у зв`язку з похилим віком. На той час йому виповнилося 91 рік. Єдиним його доходом була пенсія. Інших заощаджень у нього не було. Коли спільні кошти сторін закінчилися, 2001 року ОСОБА_2 поїхав на роботу за кордон. Грошові кошти отримані за кордоном від відсилав дружині для завершення початого будівництва. За рахунок проведеної прибудови до жилого будинку його площа збільшилася з 81,2 кв. м. до 114,6 кв. м. Окрім того, до жилого будинку був підключений природний газ та була проведена вода.

Згоди щодо поділу прибудови до будинку та господарськими будівлями сторонами не досягнуто. Щоб позбавити ОСОБА_2 права на збудовані ними об`єкти, оформляючи спадщину після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 узаконила будівництво зазначених об`єктів і включила їх до складу спадкового майна. Про те що вона позбавила його права на збудовані ними об`єкти, ОСОБА_2 дізнався тільки в травні 2017 році. Ні під час будівництва вище вказаних об`єктів, ні після завершення їхнього будівництва у сторін по справі не було спору щодо власності на збудовані ними об`єкти. Не було спору по цьому питанню і з ОСОБА_5

ОСОБА_2 не заперечує той факт, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Але прибудова до будинку та господарські будівлі: хлів, літня кухня-гараж були побудовані ним з дружиною за їхні спільні кошти і право власності на них не могло належати померлому ОСОБА_6 , а тому не могло входити до складу спадщини після його смерті.

У березні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві вона зазначала, що на протязі двох років вона з ОСОБА_2 не підтримують подружні відносини. Оскільки між ними виник спір щодо місця проживання дітей, за заявою ОСОБА_1 позов про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Після цього у відносинах між нами нічого не змінилося. Сторони не відновили подружні відносини та ведення спільного господарства. Згодом ОСОБА_2 зустрів іншу жінку і фактично створив нову сім`ю та в квітні 2013 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, де зазначив той факт, що на протязі шести років сторони не підтримують подружні відносини. ОСОБА_1 не спростувала вказану обставину. Рішенням суду від 21 серпня 2014 року шлюб між ними було розірвано.

У січні 2008 року ОСОБА_2 почав займатися підприємницькою діяльністю. Вид господарської діяльності - виробництво продуктів борошномельної і круп`яної промисловості. У своїй господарській діяльності він використовував приміщення млина, складу млина та контори млина, які спочатку належали КСП «Світанок» Дубенського району. У лютому 2012 року він отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, зокрема, на будівлю контори млина і будівлю складу майна, а у березні 2012 року отримав свідоцтво про право власності на будівлю млина. Отже, приміщення млина, контори млина і складу млина ОСОБА_2 придбав коли фактично були припинені подружні відносини з ОСОБА_1 .

Так як у ОСОБА_2 не було іншого приміщення, яке він міг використовувати для проживання, він проживав у приміщені контори млина. На тепер він провів реконструкцію приміщення під жилий будинок, в якому проживає він і члени його нової сім`ї. Реконструкція приміщення контори млина під жилий будинок проведена за його власні кошти.

Просить визнати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 видане на ім`я ОСОБА_1 03.10.2002 року частково недійсним в частині належності прибудови до житлового будинку, хліва, літньої кухні-гаража до спадкового майна. Визнати за ним право власності на Ѕ прибудови до жилого будинку АДРЕСА_2 та Ѕ господарських будівель (хліва, літньої кухні-гаража). Встановити факт припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_1 з кінця 2006 року до розірвання шлюбу. Визнати за ним право особистої приватної власності на приміщення млина, складу млина та реконструйованого приміщення контори млина на жилий будинок, який знаходиться на АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 був поданий відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якого позовні вимоги зустрічного позову не визнає, вважає позов надуманим, безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що твердження ОСОБА_2 , що дід - ОСОБА_5 , будучи власником нерухомості, не приймав участь у згаданих роботах ні працею, ні коштами через свій похилий вік є безпідставними. Власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 є її дід ОСОБА_5 . Вказане майно перейшло її у спадок вже після смерті діда. Таким чином, на час добудови будинку та перебудови господарських будівель, і споруд вся ця нерухомість належала виключно ОСОБА_5 , який на початку 2000 року мав достатні грошові заощадження. Він найняв людей, які виконали на його замовлення відповідні будівельні роботи в його будинку. У період будівництва добудови до будинку ні ОСОБА_1 ні ОСОБА_2 не працювали, а коли ОСОБА_2 від`їжджав за кордон на заробітки, то прибудова до будинку вже була завершена. У свідоцтві про право на спадщину за законом нічого не вказано ні про прибудову, ні про хлів, ні про гараж.

З моменту смерті ОСОБА_5 до розірвання шлюбу між сторонами пройшло більше 12 років, та ОСОБА_2 стверджує, що не знав про існування свідоцтва про право на спадщину. Хоча під час проживання у шлюбі мав доступ до всіх документів і міг перевірити зміст свідоцтва. На момент оформлення права власності у 2012 року на згадану нерухомість сторони ще проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. Саме за спільні кошти було придбано майно. Технічний паспорт на приміщення контори млина, у якому ОСОБА_2 стверджує, що провів реконструкцію, датується 2012 роком, тобто складений на момент оформлення права власності на вказане спільне майно подружжя.

Просить в задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, визнання права особистої приватної власності на будівлю млина, контори млина, складу млина відмовити за його безпідставністю і недоведеністю.

Ухвалою суду від 23 квітня 2019 року зустрічна позовна заява об`єднана в одне провадження з первісним позовом.

Позивачка за первісним позовом та відповідачка за зустрічним ОСОБА_1 та її представник адвокат Боржецький О.Л. у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав зазначених у первісному позові та просили їх задовольнити. ОСОБА_1 зокрема показала, що будівлі за адресою: АДРЕСА_1 набувались сторонами під час перебування у шлюбі. Вони викупляли частки (сертифікати) у інших співвласників майнових паїв, членів ксп «Світанок». Люди віддавали свої сертифікати, а вони їм грошову компенсацію. Всі сертифікати, в томі числі і свій, вона віддала чоловікові, який в подальшому їх оформив на себе. У придбаних приміщеннях робили ремонт. Після розірвання шлюбу у 2014 році, ніяких вкладень у це майно вона не здійснювала. Після одруження вони проживали у будинку її діда ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 . До будинку зробили добудову, побудували хлів, накривали його вже після смерті діда. Чоловік брав участь у будівництві, їздив на заробітки за кордон. Дід мав свої заощадження, які також вкладав у будівництво. Вона тримала господарство: свиноматки, корову, городи, за рахунок чого також робили ремонт у будинку. Чоловік знав, що будинок належить дідові, після смерті якого у 2001 році, в порядку спадкування перейшов їй. Чоловік про це знав, усі документи були в сімейному доступі. Під час перебування у шлюбі з 1994 року до 2014 року вони проживали разом і все купували разом. Щодо придбаного трактора та автомобіля, то жодних документів на них не має.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 та його представник адвокат Мельник Т.В. первісний позов не визнали, підтримали свої позовні вимоги зазначені у зустрічному позові з підстав зазначених у ньому. Просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити позовні вимоги зазначені у зустрічному позові. ОСОБА_2 зокрема показав, що після одруження вони проживали у хаті діда дружини ОСОБА_5 . Він робив добудову до житлового будинку, будував хлів. Будівництво розпочалось за життя діда, а закінчували вже після його смерті. Дід був старий, участі у будівельних роботах він не брав, міг хіба що подивитись за дітьми. Після проведення добудов, вартість житлового будинку змінилась суттєво, проте документально це довести не має можливості. Його представник показала, що приміщення контори млина, складу млина, будівлі млина ОСОБА_2 отримав як член колгоспу. Договору купівлі-продажу не має, тому це не є майном подружжя. Це пай колишнього члена колгоспу «Світанок». Відносно добудов до житлового будинку по АДРЕСА_2 , то вони проведені за кошти ОСОБА_2 , а тому згідно ч.1 ст. 17 ЗУ «Про власність», чинного на той момент, є спільною сумісною власністю.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні показав, що він є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Батьки жили як подружжя до 2013-2014 року. Під час перебування у шлюбі придбали млин, за рахунок того, що викупляли майнові паї. Жили всі разом у будинку діда на АДРЕСА_2 . До будинку була зроблена прибудова ще до того часу, як батько поїхав за кордон. Він надсилав кошти з-за кордону.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він працював на будівництві, коли будували добудову до житлового будинку Юрчуків за адресою: АДРЕСА_2 . Це було у 90-х роках, точно не пам`ятає. Він змурував веранду розміром 8х4 де був санвузол, накрив, обліцував, а пізніше ще хлів робили. Будинок належав ОСОБА_8 , з ними жив дід, який був старий. На будівництво його наймав батько ОСОБА_9 , який теж працював на будівництві та керував роботою. Дружина ОСОБА_9 на будівництві не працювала. Кому по документах належав будинок не знає. ОСОБА_10 тоді був малий, в школу ще не ходив.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою ОСОБА_8 з 1998 року. Після шлюбу вони проживали в будинку діда ОСОБА_1 , ОСОБА_5 . Дід був добрий господар. Ще за його життя у будинку зробили добудову, ініціатором якої був дід. Сторони жили разом десь до 2013 року, потім розлучились. ОСОБА_12 був за кордоном 5 чи 6 років. Млин придбали за майнові сертифікати бувших членів колгоспу, яким виплачували грошову компенсацію. Цим займалась ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 , відносини з бувшою невісткою ОСОБА_1 нормальні. Після шлюбу її син зі своєю дружиною жили у будинку її діда ОСОБА_5 , якому було за 80 років. Син працював шофером, невістка секретарем у сільській раді на пів ставки. Вони зробили прибудову до житлового будинку, а також побудували хлів, гараж і літню кухню. Все будував її син, помагав чоловік, який наймав майстрів. Син був за кордоном, висилав невістці кошти, а вона платила майстрам. Будівництво розпочали ще за життя діда, а закінчували вже після його смерті. Внутрішні роботи проводили вже після повернення сина з-за кордону, проводили газ, світло, крили хлів. Після того, як син поїхав за кордон, невістка господарство збула. Після повернення сина, миру у них не було. Син жив у млині, де була контора, побудував там хату, коштів на те будівництво невістка не давала. За майнові сертифікати нічого не знає. Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Батьки жили в шлюбі до 2013 року. Під час перебування у шлюбі придбали контору, млин, склад. Викуплювали сертифікати на майнові паї, займались цим спільно. Жили в будинку діда, робили там добудову. Коли батько їхав за кордон, то добудова вже була. На будівництво хліва батько передавав гроші. Документи мама не ховала, вони завжди були в доступі.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 09 жовтня 1994 року Семидубською сільською радою Дубенського району Рівненської області, про що свідчить свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 6).

Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 21 серпня 2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 7).

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , їхніми батьками зазначені сторони по справі (а.с. 8, 9).

Згідно відомостей про право власності від 30.07.2003 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будівля контори млина, будівля складу млин, будівля млина, а також земельна ділянка площею 0, 2417 га для обслуговування приміщення млина, контори млина, складу млина за адресою: АДРЕСА_1 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 28.02.2012 року (а.с. 10-11).

Як зазначено у повідомленні Семидубської сільської ради №298 від 18.04.2017, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_2 в господарстві ОСОБА_1 , але фактично по місцю реєстрації не проживає. На даний час проживає в АДРЕСА_1 (а.с. 14).

05 березня 2010 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , у позовній заяві зазначено, що сторони не підтримують подружніх стосунків протягом двох років та не ведуть спільного господарства. У позовній заяві ОСОБА_2 про розірвання шлюбу з ОСОБА_15 від 17 квітня 2013 року зазначено, що сторони не підтримують подружніх стосунків протягом шести років (а.с. 40,41).

Згідно інформації Семидубської сільської ради № 499 від 02.06.2017 року господарство яке розташовано за адресою: АДРЕСА_2 значилося за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Спадкоємцем майна померлого є ОСОБА_1 (а.с. 42).

Як свідчить повідомлення Семидубської сільської ради Дубенського району № 353 від 19.04.2018, згідно із записами по господарської книги Семидубської сільської ради с. Семидуби, книга №2, особовий рахунок № НОМЕР_2 , книга за 2001-2005 роки, склад сім`ї ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_2 , в 2005 році, а також у 2006-2010 роках та 2011-2012 роках, був наступний: ОСОБА_1 власник, ОСОБА_4 дочка, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_2 чоловік (а.с. 93).

У повідомленні Семидубської сільської ради Дубенського району № 357 від 23.04.2018 зазначено, що згідно із записами погосподарської книги Семидубської сільської ради с. Семидуби, книга №2, особовий рахунок № НОМЕР_3 , за 1996-2000 роки значилося господарство, яке розташоване в АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Список членів господарства: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Господарство відносилося до суспільної групи колгоспники (а.с. 106).

Згідно відповіді на адвокатський запит КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 30 травня 2017 року № 5644 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.10.2002 року № 1503 (а.с. 43).

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 177 власником вищевказаного домоволодіння з 10.10.1988 року до 25.10.2002 року був ОСОБА_5 . Жилий будинок складається з веранди, 2 кладовок, кухні, прихожої, 3 жилих кімнат. До жилого будинку належать господарські будівлі та споруди: 2 хліва, погріб, вбиральня, огорожа з воротами (а.с. 45-50).

Згідно повідомлення КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» від 28.05.2002 року № 474 у будинковолодінні по АДРЕСА_2 самовільно добудовані літня кухня-гараж, сарай розміри 6,12 х15,86 та прибудова 9,95 х 4,00 (а.с. 51).

Рішенням виконавчого комітету Семидубської сільської ради від 25 червня 2002 року № 15 самовільне побудоване приміщення літньої кухні-гаража, сараю розміром 6,12 х15,86 та прибудова до житлового будинку 9,95 х 4,00 в АДРЕСА_2 узаконено (а.с. 52).

03 жовтня 2002 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , до складу спадкового майна увійшов житловий будинок з приналежними господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 53).

Згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_4 , ОСОБА_2 з 1990 року до 15.08.2003 року працював у колгоспі «Світанок» шофером (а.с.185-187).

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 33315684 від 28.02.2012 року та свідоцтва про право власності від 27.10.2011 року № НОМЕР_5 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будівля контори млина за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54,55).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 33317275 від 28.02.2012 року та свідоцтва про право власності від 27.10.2011 року № НОМЕР_5 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будівля складу млина за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 56,57).

Згідно витягу про державну реєстрацію прав № 33358717 від 02.03.2012 року та свідоцтва про право власності від 27.10.2011 року № НОМЕР_5 ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будівля млина за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 58, 59).

У технічному паспорті на контору млина, млин, склад за адресою: АДРЕСА_1 , власником вказаний ОСОБА_2 (а.с. 60-74).

ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець. Вид господарської діяльності, виробництво продуктів борошномельно круп`яної промисловості. Свідоцтво про державну реєстрації фізичної особи підприємця серія В03 № 393072 (а.с. 75, 76).

Згідно рішення виконавчого комітету Семидубської сільської ради № 53 від 27 жовтня 2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення право власності на будівлю млина, будівлю контори млина та будівлю складу млина, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 96,97).

Як свідчить виписка з протоколу №1 загальних зборів колективу співвласників майнових паїв СВК «Семидубський» Дубенського району Рівненської області від 25.02.2007 року, вирішили видати будівлю складу млина, контору млина, млин, що знаходяться в с.Семидуби, ОСОБА_16 (а.с. 105).

ОСОБА_2 була проведена реконструкція контори млина під житловий будинок про, що свідчить схема забудови земельної ділянки від 24 січня 2018 року (а.с. 99-103-1)

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Неподільною є річ, яка у разі її фізичного поділу втрачає свою цінність та призначення, перестаючи існувати як первісна річ.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Цивільне судочинство, згідно ст.12 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність , допустимість, достовірність кожного доказу окремо у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), як встановлено статтею 89 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини, рішення якого згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, є джерелом права в Україні, неодноразово вказував, зокрема і у справі "Устименко проти України" (заява № 32053/13), що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

У справі ЄСПЛ «Preda and Dardari v. Italy» (1999) [16] зазначено, що метою Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, для зловживання правами. У кількох справах, які стосувалися зловживань заявниками своїми правами, передбаченими ст. 10 Конвенції, ЄСПЛ постановлював, що зловживання правом має місце і тоді, коли не лише порушуються важливі цінності демократії, а й власне дух Конвенції. Зокрема, у рішенні у справі «Witzsch v. Germany» (2005) було зазначено, що ця стаття має на меті запобігання поширенню таких ідей, які «суперечать тексту та духові Конвенції». Тому в юрисдикційній діяльності підлягає врахуванню те, що суд не є засобом сторін у досягненні їх інтересів, які не охороняються законом, і не повинен толерувати зловживання сторонами їх правами.

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує, що будівля контори млина, будівля складу млина, будівля млина, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 були придбані сторонами під час перебування у шлюбі шляхом виплати співвласникам майнових паїв, членів ксп «Світанок», грошової компенсації за сертифікати, а також за рахунок сертифікатів, що належали самим сторонам. Це підтверджується показами сторін, свідків, а також матеріалами справи, зокрема випискою з протоколу №1 загальних зборів колективу співвласників майнових паїв СВК «Семидубський» Дубенського району Рівненської області від 25.02.2007 року, де вирішили видати будівлю складу млина, контору млина, млин, що знаходяться в с.Семидуби, ОСОБА_16 ; рішенням виконавчого комітету Семидубської сільської ради № 53 від 27 жовтня 2011 року, згідно якого ОСОБА_2 надано дозвіл на оформлення права власності на будівлю млина, будівлю контори млина та будівлю складу млина, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проведено реконструкцію приміщення контори млина під жилий будинок, проте статус даного приміщення документально не змінено.

Отже, враховуючи усі вищевказані обставини, суд вважає, що первісний позов в частині визнання зазначених будівель об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, визнання права особистої приватної власності на будівлю млина, контори млина та складу млина, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 25 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на момент виникнення правовідносин), якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Аналогічна норма закріплена в ч. 1 ст. 62 Сімейного кодексу України.

На момент проведення будівельних робіт та узаконення самовільного будівництва, житловий будинок з приналежними господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . 03 жовтня 2002 року ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті.

Відповідно до вимог ст. 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (чинного на момент виникнення правовідносин)майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є

власністю кожного з них.

Окрім того, жодних доказів щодо понесених витрат на будівельні роботи не надано. Отже зустрічний позов в частині поділу вказаного майна задоволенню не підлягає.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, враховуючи, що ОСОБА_1 на законних підставах набула права на спадщину після смерті діда ОСОБА_5 .

Щодо вимог зустрічного позову в частині встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, вони також не підлягають задоволенню, оскільки згідно наданих письмових доказів, зокрема рішення Дубенського міськрайонного суду від 21 серпня 2014 року, яким шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, а також показів свідків, сторони перебували у шлюбних відносинах до 2013 року.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_13 , яка є матір`ю ОСОБА_2 про те, що сторони разом не проживали після повернення сина з-за кордону.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Первісний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт НОМЕР_7 , адреса АДРЕСА_2 ) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - задоволити частково.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будівлю контори млина, будівлю складу млина, будівлю млина та відповідну земельну ділянку для їх обслуговування, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі контори млина, будівлі складу млина, будівлі млина що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівлі контори млина, будівлі складу млина, будівлі млина що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт НОМЕР_7 , адреса АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт НОМЕР_6 , адреса АДРЕСА_2 ) про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання свідоцтва про право на спадщину за законом частково недійсним, встановлення факту припинення шлюбних відносин до розірвання шлюбу, визнання права особистої приватної власності на будівлю млина, контори млина та складу млина - відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути в ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір врозмірі 640 (шісот сорок) гривень 00 копійок

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 21.12.2020.

Суддя: Р.В. Ралець