Справа № 727/7777/20
Провадження № 2/727/1623/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Семенко О.В.

секретаря судового засідання Семенишин І.Д.

учасники справи:

представник позивача ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

представник третьої особи ОКНП «Чернівецький

обласний спеціалізований будинок дитини» Підлубна Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача ОСОБА_2 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), треті особи на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року позивач Виконавчий комітет Чернівецької міської ради як орган опіки та піклування звернулися до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів, треті особи на стороні позивача: Комунальне некомерційне підприємство «Обласний спеціалізований будинок дитини», Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

В позові посилаються на те, що малолітній ОСОБА_5 перебуває на повному державному утриманні в КНП «Обласний спеціалізований будинок дитини» на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав. Реєстрація народження малолітнього ОСОБА_4 проведена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України.

Громадянка ОСОБА_2 надала письмову заяву від 27.01.2020 року та повідомила, що зобов`язується у трьох тижневий термін звернутись до суду із заявою про повернення дитини на виховання. ОСОБА_2 повідомлена, що у разі не звернення до суду буде ініційоване питання про позбавлення батьківських прав.

Згідно із інформацією Комунального некомерційного підприємства «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 28.01.2020 р., протягом перебування дитини в установі мати регулярно навідувала сина, приносила гостинці та засоби гігієни, цікавилася його розвитком та здоров`ям.

Станом на сьогоднішній день ОСОБА_2 до суду та (або) служби у справах дітей із документами щодо повернення дитини на виховання не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідає, місце перебування останньої невідоме.

Працівниками служби у справах дітей неодноразово здійснювались спроби проведення обстеження житлово-побутових умов, однак ОСОБА_2 повідомляла, що змінила своє місце проживання, перевозить речі та не може надати конкретну адресу свого проживання.

Відповідно до інформації комунальної медичної установи «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 14.05.2020 року, станом на 14.05.2020 року ОСОБА_6 зареєстрована з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю».

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним Сокирянським районним ВДВС ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) за період з 18.10.2018 року по травень 2020 року розмір заборгованості становить 15 704 ,79 грн.

Відповідно до постанови Сокирянського районного суду від 10.06.2020 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП і за її вчинення накладено адміністративне стягнення у виді виконання 120 годин суспільно корисних робіт.

ОСОБА_2 рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 11.08.2014 року позбавлена батьківських прав по відношенню до молодшої дитини ОСОБА_7 .

Таким чином, мати дитини ОСОБА_8 не виявила бажання звернутись із заявою щодо повернення дитини на виховання, не усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, не створила умов для його нормального розвитку та проживання, не працевлаштована, матеріально не забезпечує, фактично самоусунулася від виховання та утримання дитини.

27 травня 2020 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини в присутності ОСОБА_2 , матері наданий термін до наступного засідання комісії для звернення із заявою та відповідними документами щодо повернення дитини. Мати повідомлена що у випадку ігнорування даної рекомендації, буде прийнято рішення щодо ініціювання питання стосовно позбавлення батьківських прав.

На засіданні комісії 24.06.2020 року повторно розглянуте питання та встановлено, що мати за наданий термін не вжила необхідних дій до служби у справах дітей не зверталась, на телефонні дзвінки не відповідає та не виявила бажання бути присутньою на засіданні комісії. Членами комісії прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 , в зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 підтверджується витягом із рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.07.2020 року №285/16 та відповідним висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету міської ради.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18.12.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 у розмірі 800 грн. щомісячно, з подальшою індексацією.

Оскільки збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вважають за необхідне вирішити питання згідно ст.192 СК України про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини.

Просять позбавити батьківських прав ОСОБА_8 , по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_4 , в зв`язку із тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідачки ОСОБА_8 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у розмірі 1300 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи інфляційні показники, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 25 вересня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання (а.с.41).

06 листопада 2020 року представник відповідача ОСОБА_9 подала до канцелярії суду в інтересах відповідача ОСОБА_2 відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, вважає його необґрунтованим та такими, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відібраний від матері ОСОБА_8 без позбавлення її батьківських прав на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23 листопада 2018 року.

ОСОБА_2 на даний час усунула причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, створила умови для нормального проживання дитини, пройшла курс лікування від алкогольної залежності, алкоголь не вживає, влаштувалась на роботу. Також відповідно до наявної в матеріалах справи довідки КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 27.01.2020 р. протягом перебування дитини в установі мати регулярно навідувала сина, приносила гостинці та засоби гігієни, цікавилась його розвитком та здоров`ям, висловлювала бажання повернути малолітнього сина для виховання в сім`ї.

В липні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради з заявою, в якій просила скласти акт обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою АДРЕСА_3 та надати висновок про можливість повернення дитини. Проте ОСОБА_2 було повідомлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини вже розглянуте питання та прийнято рішення щодо надання до суду висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 .

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача. Однак до позову не додано жодного доказу, які б однозначно свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та виховувати його, навмисно ухилялася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та остаточно відмовилась від їх виконання, свідомо та умисно нехтувала батьківськими обов`язками.

Наданий органом опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Так, висновок не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення матері до виховання дитини, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість матері. Також орган опіки та піклування при наданні висновку не сприяв захисту інтересів дитини щодо її прав на проживання в сім`ї разом з матір`ю, на піклування батьків, а при ухваленні рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав не врахував думку відповідача.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. ОСОБА_2 виявляє інтерес до дитини, змінила своє ставлення до виховання дитини, має бажання проживати разом зі своїм сином, виховувати його, піклуватись про нього, виявляти турботу. Відповідач заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_4 , оскільки насамперед зазначене суперечить інтересам дитини, причинить втрату зв`язків дитини з матір`ю.

Сам факт заперечення відповідачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав, свідчить про її інтерес до сина, бажання брати участь у його вихованні, допомагати йому матеріально, її бажання бути матір`ю. Вважає, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, а тому просить в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовити (а.с.67-71).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті (а.с.88).

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позові, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання пояснила, що дитину регулярно навідувала, цікавилась здоров`ям дитини, однак в цьому році через карантин вона не могла бачитись з дитиною, а також через те, що вона сама неодноразово хворіла. Вказала, що хоче дитину забрати та поїхати прожити в село до своїх батьків по місцю реєстрації. Крім цього, вказала що зверталась до органу опіки та піклування із заявою про повернення їй дитини, однак її повідомили що подано позов до суду про позбавлення її батьківських прав. Просила не позбавляти її батьківських прав.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила в задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи на стороні позивача Комунального некомерційного підприємства «Обласний спеціалізований будинок дитини» Підлубна Л.В. в судовому засіданні пояснила, що в закладі Комунальне некомерційне підприємство «Обласний спеціалізований будинок дитини» дитина перебуває з 19.09.2018 року. Мати до дитини періодично навідувалась, а саме чотири рази на місяць а пізніше два рази на місяць, однак у 2020 році не навідувалась. Дитина потребує підвищеної уваги, дитина відстає у розвитку. Вважає що в інтересах дитини буде доцільним позбавити матір батьківських прав.

Представник третьої особи на стороні позивача Чернівецького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Патрабой В.Б. до початку судового засідання спрямував до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутність їх представника, у зв`язку з тим що робота з відповідачем ОСОБА_2 їх службою не здійснювалась, оскільки вона до них не зверталась (а.с.80).

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно вимог ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19.01.2018 року ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьками дитини є: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 (а.с.6).

Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.ст.126, 133, 135 СК України, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками дитини є: ОСОБА_10 , ОСОБА_8 (а.с.7).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року відібрано малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_8 без позбавлення її батьківських прав. Стягнуто з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 7321 від 06.10.2017 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживаючої в АДРЕСА_4 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 800 гривень, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону. Аліменти перераховувати на поточний рахунок дитини, для чого зобов`язати КМУ «Обласний спеціалізований будинок дитини» як опікуна дитини відкрити поточний рахунок у місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили (а.с.8-12).

Відповідно до інформації комунальної медичної установи «Чернівецький обласний наркологічний диспансер» від 14.05.2020 року №654, станом на 14.05.2020 року ОСОБА_6 зареєстрована з діагнозом «Психічні і поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю» (а.с.13).

Як вбачається із копії заяви ОСОБА_8 від 27 січня 2020 року адресованої начальнику служби у справах дітей ОСОБА_11 , відповідач ОСОБА_2 повідомляє що наданий час пройшла курс лікування від алкогольної залежності, неофіційно працевлаштувалась, постійно навідувала дитину і приносила дитині все необхідне. Зобов`язувалась у трьохтижневий термін звернутись до суду із заявою про повернення їй дитини на виховання. Повідомлена що у разі не звернення до суду буде ініційоване питання про позбавлення батьківських прав (а.с.16).

Згідно із інформацією Комунального некомерційного підприємства «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 28.01.2020 року №47, вбачається що мати ОСОБА_8 протягом перебування дитини в установі регулярно навідувала сина, приносила гостинці та засоби гігієни, цікавилася його розвитком та здоров`ям,висловлювала бажання повернути малолітнього для виховання в сім?ю (а.с.18).

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 11.09.2018 р. №480/18 малолітній ОСОБА_5 , направлений до комунальної медичної установи «Обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с.24).

Рішенням виконавчого комітету міської ради від 29.01.2019 р. №15/2 надано малолітньому ОСОБА_4 , статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с.19).

Відповідно до характеристики від 03.09.2018 р., наданої виконавчим комітетом Вашковецької сільської ради, громадянка ОСОБА_2 не користується повагою серед жителів села та сусідів, має ряд шкідливих звичок, періодично вживає алкоголь, однак до правопорушень не схильна (а.с.25).

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, проведеним Сокирянським районним ВДВС ПЗМУ МЮ (м.Івано-Франківськ) за період з 18.10.2018 року по липень 2020 року розмір заборгованості ОСОБА_2 станом на 21.07.2020 року становить 17523,79 грн.(а.с.37-38).

Рішенням виконавчого комітету міської ради №285/16 від 15.07.2020 р., вирішено надати до суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 матері малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.5).

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.07.2020 року №01/02-24/1478 підтверджено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_8 матері малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а.с.4).

Згідно довідки диспансерного відділення Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 27.01.2020 року, ОСОБА_8 , знаходилась на лікуванні з 29.07.2019 р. по 13.08.2019 р. з діагнозом F23,1; F10,1 (а.с.72).

Із записів лікаря психіатра від 28.05.2020 року вбачається, що ОСОБА_8 , була нею оглянута в диспансерному відділенні ЧОПЛ, лікувалась двічі з 29.07.2019 р. по 13.08.2019 р. та 27.03.2020 р. по 17.04.2020 р., була «закодована» у 8-му відділенні ЧОПЛ з метою дотримання тверезого способу життя, дала письмову розписку яка наявна в історії хвороби. На момент огляду хвора адекватно спілкується, запевняє що суворо дотримується тверезості. Ознак і симптомів, що свідчили б про вживання алкоголю немає. Свідомість ясна. Будує реальні плани, хоче самостійно виховувати і проживати сумісно зі своїм чотирьох літнім сином ОСОБА_12 . Обіцяє до 16.10.2020 року отримати повторне кодування в умовах диспансерного відділення (а.с.73).

Згідно копії довідки про склад сім?ї від 16.10.2020 року, вбачається що в АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_8 , ОСОБА_5 (син), ОСОБА_13 (батько), ОСОБА_14 (бабуся), ОСОБА_15 (мати) (а.с.74).

Як вбачається з довідки та характеристики директора кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » від 28.05.2020 року, ОСОБА_2 проходить стажування ученицею бармена в кафе «Алмаз» в місті Чернівці вул.Садова, 1 з 01 березня 2020 року. За час роботи проявила себе старанною ученицею. В колективі зарекомендувала себе добре, комунікабельна, дисциплінована, роботяща, уважна до своїх обов`язків по роботі, старанна (а.с.75, 76).

Виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні в судовому засіданні обставин справи, досліджених доказів, в їх сукупності, керуючись принципом верховенства права, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позивач звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, посилається на висновок органу опіки та піклування Чернівецької міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_12 , а також на те, що мати не зверталася до суду із заявою про повернення їй дитини та не навідується до дитини, не приймає участі у її утриманні, вихованні.

Проте суд не погоджується із таким твердженнями з огляду на наступне.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначається, що «хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини».

У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проти позову в частині позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина заперечувала, з?являлась на судові засідання, пройшла лікування, працевлаштувалась, і згідно інформації Комунального некомерційного підприємства «Обласний спеціалізований будинок дитини» від 28.01.2020 року №47 мати ОСОБА_8 протягом перебування дитини в установі регулярно навідувала сина, приносила гостинці та засоби гігієни, цікавилася його розвитком та здоров`ям,висловлювала бажання повернути малолітнього для виховання в сім?ю.

При цьому Верховний Суд у постанові від 03 грудня 2020 року у справі №577/5538/19 зазначив, що за положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер, а тому не може бути безумовною підставою для задоволення позову та позбавлення одного із батьків батьківських прав, особливо у випадку, коли позов про позбавлення прав ініційовано саме виконавчим комітетом.

Суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання матір`ю свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Суд зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що дитина проживає в дитячому будинку із-за неправомірної поведінки своєї матері, яка зловживала спиртними напоями, однак на даний час мати ОСОБА_2 пройшла лікування від алкогольної залежності, бажає проживати разом з сином і не є байдужою до своєї дитини і бажає налагодити з нею контакт, який був втрачений.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд вважає, що відповідачка бажає приймати участь у вихованні та спілкуванні з сином, а тому на цей час відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав.

Натомість із досліджених судом доказів у їх сукупності вбачається, що відповідачка не в повній мірі приділяє уваги своєму сину, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, внаслідок чого, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання свого сина, а на орган опіки та піклування покласти контроль за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього ОСОБА_4 .

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то слід вказати про наступне.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд, при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, а попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає.

На даний час мінімальний розмір аліментів у зв`язку зі змінами у законодавстві не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», 50% від прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить з 1 липня 2020 року 929,50 грн.

З урахуванням постійного зростання цін на продукти харчування, ліки та речі першої необхідності, прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини.

З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим.

Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, зокрема те, що позивач просить стягнути аліменти в твердій грошовій сумі.

Виходячи з того, що в ході розгляду справи не встановлено наявності у відповідача обмежень в її працездатності, отже вона спроможна працювати та отримувати заробіток (дохід), а тому суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання дитини аліментів у розмірі 1300 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі, суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Визначений судом розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам та потребам дитини.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі, аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У даній справі суд не присуджує аліменти на дитину, а змінює їх розмір та спосіб стягнення, тому аліменти у розмірі визначеному даним рішенням суду підлягають стягненню з дня набрання цим рішенням законної сили.

Враховуючи те, що малолітній ОСОБА_4 знаходиться на утриманні в Комунальному некомерційному підприємстві «Обласний спеціалізований будинок дитини», відповідач по справі матеріально дитину не утримує, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про збільшення розміру аліментів та стягнення з відповідачки аліментів на утримання свого малолітнього сина в розмірі 1300 грн. щомісячно але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позову заявлено дві вимоги: одна вимога немайнового характеру (про позбавлення батьківських прав) і одна вимога майнового характеру (про стягнення аліментів). Позивач при поданні позову до суду першої інстанції судовий збір не сплатив.

За наслідками розгляду справи суд вважає, що з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір за подання позовної вимоги в частині позбавлення батьківських прав, оскільки в цій частині відмовлено в задоволенні позову і судовий збір не був сплачений при подачі позову. А за подання позову в частині стягнення аліментів, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки в цій частині позов задоволено.

Отже, за подання до суду позову в частині позбавлення батьківських прав з виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

За подання до суду позову в частині стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.7, 17, 19, 150, 155, 164, 165, 166, 182, 191 СК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 89, 247, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Виконавчого комітету Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.11.2018 року, і надалі стягувати з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 7321 від 06.10.2017 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_3 на користь малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі 1300 (однієї тисячі триста) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією відповідною до вимог закону.

В задоволенні позову Виконавчого комітету Чернівецької міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Попередити ОСОБА_8 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на орган опіки та піклування Чернівецької міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем ОСОБА_8 .

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом 7321 від 06.10.2017 р., ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_3 на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 840,80 грн.

Стягнути з Виконавчого комітету Чернівецької міської ради на користь Держави судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2020 року.

СУДДЯ : О.В.Семенко