Провадження № 2/201/90/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

06 квітня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Кисельової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

11.12.2019р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 11) ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява надійшла до суду 18.12.2019р. (а.с. 1-3).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 19.12.2019р. позовну заяву залишено без руху і позивачеві наданий строк на усунення її недоліків (а.с.13-15).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 06.02.2020р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, за клопотання позивача відстрочено йому сплату судового збору до винесення судом рішення по справі (а.с. 24-25).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.12.2016р. він уклав з відповідачем договір позики, за яким він передав, а відповідач отримав грошові кошти у сумі 55 000 доларів США зі строком повернення до 15.05.2017р. виключно у зазначеному розмірі у валюті. Відповідач у визначений строк кошти не повернув та жодних дій направлених на повернення не вчиняє. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача борг за розпискою в сумі 55 000,00 доларів США.

Позивач суду надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі та без фіксації засідання технічними засобами, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 28).

Відповідач ОСОБА_2 в засідання, призначені на 06.03.2020р. і на 06.04.2020р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 29-30, 34-36).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

15.12.2016р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір позики, на підставі якого останній отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 55 000 доларів США зі строком їх повернення до 15.05.2017р. у тій ж самій валюті (а.с. 4).

Оригінал розписки був оглянути судом і засвідчена його копія.

Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачу грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Договором позики від 15.12.2016р. (а.с. 4) підтверджено факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 55 000 доларів США із зобов`язанням повернення даної грошової суми, так і дату її отримання (15.05.2017р.), що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг.

Зі змісту позовної заяви, вбачається що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у доларах США в розмірі 55 000,00 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ у гривнях.

Велика Палата Верховного Суду, розглянувши справу № 373/2054/16, дійшла висновку у постанові від 16.01.2019р., що заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. у справі № 761/12665/14-ц.

Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Враховуючи те, що відповідачем визнано, що він отримав від позивача кошти в доларах США, а саме у розмірі 55 000 доларів США, про що також зазначено в розписці від 15.12.2016р., суд вважає за доцільне стягнути заборгованість з відповідача саме у розмірі 55 000 доларів США.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивачеві будо відстрочено судом сплату судового збору і позивач сплатив його лише частково в сумі 2000,00 грн. (а.с. 20), у зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 2000,00 грн. (а.с. 20) та стягнути з відповідача на користь державного бюджету решту суму судового збору 7 605,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором позики від 15 грудня 2016 року в сумі 55 000,00 доларів США (п`ятдесят п`ять тисяч доларів США 00 центів).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь державного бюджету судовий збір розмірі 7 605,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Наумова О.С.