Справа № 752/8393/17
Провадження № 2/752/320/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.12.2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Шевченко Т.М.

з участю секретаря Власенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила про те, що за договором купівлі-продажу від 03.08.2006 року набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , державну реєстрацію права власності на яку проведено 08.08.2006 року.

У січні 2017 року позивач дізналась про протиправні дії третіх осіб, направлені на відчуження належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Так, 24 жовтня 2016 року ОСОБА_2 зареєстровано за собою право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. за реєстровим номером 1765.

В подальшому, 7 листопада 2016 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. за реєстровим номером 1333.

10 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. за реєстровим номером 61784.

В подальшому, 23 листопада 2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. за реєстровим номером 63 495.

У лютому 2017 року позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої за номером 0001369 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, встановлено, що 04.10.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, для посвідчення якого приватному нотаріусу було подано свідоцтво про право власності на житло - спірну квартиру, видане на ім?я ОСОБА_6 . В подальшому Голосіївська районна в мю Києві державна адміністрація не підтвердила факт видачі вказаного вище свідоцтва на ім?я ОСОБА_7 на спірну квартиру право власності за ОСОБА_6 на спірну квартиру не реєструвалось.

Позивач зазначає, що ОСОБА_8 ніколи не набувала права власності на спірне нерухоме майно та відповідно не мала права розпорядження такою квартирою, документи, надані приватному нотаріусу Ангеловській О.С. не відповідали дійсності, відтак правочин, посвідчений 24.10.2016 року вчинено без дотримання вимог ст.ст. 655, 656, 658 ЦК України.

Позивач вказує, що спірну квартиру не відчужувала жодній особі, зазначені правочину щодо відчуження належного позивачу майна відбулись поза волею позивача на підставі підроблених документів, у зв?язку із чим просить витребувати належну їй квартиру АДРЕСА_1 з незаконного володіння ОСОБА_4 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.04.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.06.2017 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

У жовтні 2017 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій остання просила суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 4 жовтня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. за реєстровим номером 1765; витребувати з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.01.2018 року постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

29.01.2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача ОСОБА_6 , в якому остання зазначила, що не була учасником укладення правочину від 04.10.2016 року щодо квартири АДРЕСА_1 . Ознайомившись з матеріалами справи, відповідач зазначає, що фотографії у паспорті, а також підписи у паспорті та договорі купівлі-продажу від 04.10.2016 року не належать ОСОБА_6 . Зазначає, що жодних договорів купівлі-продажу спірної квартири не укладала, відтак, не може бути належним відповідачем за позовом та відповідати за дії особи, яка діяла від її імені і видавала себе за ОСОБА_6

27 грудня 2018 року в порядку повторного автоматизованого розподілу справ, цивільну справу передано в провадження судді Шевченко Т.М.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 18.04.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду у судове засідання.

21 жовтня 2019 року представником відповідача ОСОБА_4 подано додаткові пояснення, в яких зазначено про те, що на момент вчинення правочину 10 листопада 2016 року щодо спірної квартири, ОСОБА_4 не міг знати та не знав про відсутність у продавця прав на відчуження майна. ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки придбав квартиру оплатно в особи, яка на момент вчинення правочину, була зареєстрована як власник квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Також, вказано про те, що позивачем не було підтверджено належними та допустимими доказами факт реєстрації права власності на спірну квартиру, відтак, на думку відповідача, неможливо застосувати положення ст. 388 ЦК України до даних правовідносин.

У поданих до суду 06.12.2019 року додаткових поясненнях представник відповідача ОСОБА_4 додатково, окрім вказаного вище, зазначає про відсутність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року, оскільки свідоцтво про право власності на житло від 12.03.2005 року не оскаржено у судовому порядку та не визнано судом недійсним, відсутній вирок у кримінальному провадженні, а також висновок почеркознавчої експертизи щодо справжності підпису ОСОБА_6 на оспорюваному договорі.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позов з вищевказаних підстав.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні не визнала позовні вимоги та заперечувала проти задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, надходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.08.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кияшко А.В. за реєстровим номером 1853 (т. 1 а.с. 15), за умовами якого ОСОБА_10 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 .

08.08.2006 року КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 17).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 04.10.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. за реєстровим номером 1765 (т. 1 а.с. 21-22), за умовами якого ОСОБА_6 відчужено, а ОСОБА_2 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 .

04.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 78737821 від 24.01.2017 року (т. 1 а.с. 18 зворот).

В подальшому, 07.11.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. за реєстровим номером 1333 (т. 1 а.с. 36), за умовами якого ОСОБА_2 відчужено, а ОСОБА_3 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 .

07.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Устименко В.Т. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 78737821 від 24.01.2017 року (т. 1 а.с. 18 зворот).

Крім того, в подальшому 10.11.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим номером 61784 ( т. 1 а.с. 38-39), за умовами якого ОСОБА_3 відчужено, а ОСОБА_4 набуто у власність квартиру АДРЕСА_1 .

10.11.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , що стверджується даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна № 78737821 від 24.01.2017 року (т. 1 а.с. 18).

Крім того, 23.11.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигріним А.О. за реєстровим номером 63495 (т. 1 а.с. 42-44), за умовами якого ОСОБА_11 передано в іпотеку ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 зазначає, що договір купівлі-продажу від 04.10.2016 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ангеловською О.С. за реєстровим номером 1765, має бути визнаний судом недійсними на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, з огляду на відсутність у ОСОБА_6 права на розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , оскільки остання ніколи не набувала права власності на зазначену квартиру у встановленому законом порядку, не була її власником, а також з огляду на ту обставину, що останній має ознаки підроблення.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Поняття договору купівлі-продажу розкрите в ст. 655 ЦК України. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За своєю юридичною природою договір купівлі-продажу є двосторонньою угодою, оскільки при її укладанні та здійсненні виявляється воля двох сторін, які беруть у ній участь.

Відповідно до положень ст. 658 ЦК України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За приписом ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Підставою недійсності правочину згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбачених законом. Тому в кожній справі про визнання угоди недійсною суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною.

За приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні 04.10.2016 року договору купівлі-продажу спірної квартири, на підтвердження факту належності ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 , приватному нотаріусу надано свідоцтво про право власності на житло, видане 12.03.2005 року Голосіївською районною радою народних депутатів м. Києва на підставі розпорядження керівника органу приватизації № 21/837 від 12.03.2005 року (т. 1 а.с. 25); окрім вказаного, приватному нотаріусу також надано наступні документи: інформаційну довідку № НЖ-2016 № 2502 від 14.09.2016 року (т. 1 а.с. 26); довідку за формою 3 № 725 від 28.09.2016 року (т. 1 а.с. 27); технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 28).

Згідно архівних даних відділу приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира АДРЕСА_1 , розпорядженням органу приватизації Залізничної райдержадміністрації від 07.10.1996 року № 14071 передана у приватну власність ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Інформація щодо видачі свідоцтва про право власності на вищезазначену квартиру за № 21/837 від 12.03.2005 року Голосіївською районною радою народних депутатів м. Києва в Відділі відсутня. Вказане вбачається з листа Заступника голови Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації О. Єріної № 100-5881 від 04.04.2017 року (т. 1 а.с. 30).

Відповідно до листа за підписом в.о. Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Ященко Н.М. № 062/14-4169 (И-2017) від 07.04.2017 року, згідно реєстру замовлень бюро, заяв на виготовлення інформаційних довідок на квартиру АДРЕСА_1 , в 2013-2017 роках до бюро не надходило (т. 1 а.с.33).

Також, згідно листа в.о. Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» Ященко Н.М. № 062/14-3677 (И-2017) від 28.03.2017 року, згідно з реєстровими книгами бюро, станом на 31.12.2012 року нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 не реєструвалось (т. 1 а.с. 34).

Відповідач ОСОБА_6 у поданому до суду відзиві зазначила, що не була учасником укладення правочину від 04.10.2016 року щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ознайомившись з матеріалами справи, відповідач зазначає, що фотографії у паспорті, а також підписи у паспорті та договорі купівлі-продажу від 04.10.2016 року не належать ОСОБА_6 .

Зазначає, що жодних договорів купівлі-продажу спірної квартири не укладала, відтак, не може бути належним відповідачем за позовом та відповідати за дії особи, яка діяла від її імені і видавала себе за ОСОБА_6 .

Аналогічні покази надані ОСОБА_6 при допиті в якості свідка у кримінальному провадженні № 0001369 від 21.02.2017 року (т. 1 а.с. 108-110).

Надана ОСОБА_6 копія паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 30.10.1996 року Ватутінським РУГУ МВС України в м. Києві містить фотографії, відмінні від тих, що вклеєні у паспорт, виданий на ім?я ОСОБА_6 , що був пред?явлений 04.10.2016 року приватному нотаріусу ОСОБА_14 при посвідченні оспорюваного правочину (т. 1 а.с. 240-241).

Аналіз вказаних доказів у своїй сукупності дає підстави для висновку про те, що станом на 04.10.2016 року, тобто на момент укладення оспорюваного правочину, ОСОБА_6 не набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відтак, в силу положень ст. 658 ЦК України не мала права розпорядження вказаною вище квартирою, в тому числі і права відчуження спірної квартири за договором купівлі-продажу.

Згідно зі ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло із володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, майно може бути повернуте за позовом власника про витребування майна на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених цими статтями, оскільки вони встановлюють спеціальні правила для захисту такого права. Це випливає з того, що оскільки добросовісне набуття відповідно до ст. 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно набувається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати, то наслідком угоди, вчиненої з таким порушенням, є не визнання правочину недійсним, а повернення майна з незаконного володіння, якщо для цього є передбачені законом підстави.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таке витребування застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. За змістом вказаної норми закону випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Судом встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що квартира АДРЕСА_1 вибула із володіння власника майна ОСОБА_1 поза її волею.

Також судом встановлено, що володільцем майна ОСОБА_4 спірну квартиру придбано за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати ( ОСОБА_3 ). Доказів, які б свідчили на користь тієї обставини, що ОСОБА_4 було відомо про відсутність у продавця ОСОБА_3 права розпорядження квартирою, матеріали справи не містять.

Відтак, суд надходить до висновку про те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна.

У даному випадку суд, аналізуючи встановлені обставини та відповідні їм правовідносини, надходить до висновку про необхідність застосування положень частини першої статті 388 ЦК України до позовних вимог ОСОБА_1 .

Відтак, за встановлених обставин та з підстав, передбачених наведеними нормами права, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , як законний власник квартири АДРЕСА_1 , наділена правом витребувати своє майно без визнання за рішенням суду низки правочинів, вчинених щодо цього майна, недійсними, оскільки зазначене майно вибуло із володіння ОСОБА_1 не з її волі іншим шляхом на підставі неіснуючих документів, які у встановленому законом порядку компетентними органами не видавались, а тому і подальше відчуження майна іншим особам, зокрема, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , також вважається таким, що відбулося із порушенням вимог закону та майнових прав позивача.

За вказаних обставин, суд надходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ангеловська Ольга Сергіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Устименко Вікторія Тимофіївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чигрін Андрій Олегович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна, - задовольнити частково.

Витребувати з володіння ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біла Церква Київської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , проживає за адресою АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 358,25 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення,має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 січня 2021 року.

Суддя