Справа № 323/2048/20
21.12.2020 м. Оріхів
Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Мінаєва М.М,
при секретарі - Тахтаул А.Л.,
за участю позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
У серпні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка зазначає, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який вона придбала 26 листопада 2010 року за договором купівлі-продажу.
У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який є її онуком, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач не проживає у зазначеному житловому будинку понад один рік без поважних причин.
Посилаючись на порушення своїх прав, як власника нерухомого майна, з боку відповідача, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням зазначеним житловим будинком.
Виходячи з положень ч.2, ч.4, ч.6 ст.19, ст.176, ст.274 ЦПК України, ухвалою суду від 28.08.2020 р. було вирішено питання про розгляд цієї справи в порядку спрощеного позовного провадження з призначенням дати судового засідання.
Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Надала пояснення про те, що відповідач з 2018 року за зазначеною адресою не проживає, де він знаходиться невідомо, веде асоціальний спосіб життя. Його батько (син позивачки та, відповідно, батько відповідача), ОСОБА_3 , також у вказаному будинку зареєстрований, але фактично не проживає, зв`язку із сином не підтримує, участі в утриманні житла не бере.
Відповідач у судове засідання тричі не з`явився, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи в порядку ч.ч.7, 11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов та (або) заяв з приводу питань, які б перешкоджали розгляду справи по суті, - не надав.
Наведені обставини відповідно до ст.280 ЦПК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що судом було постановлено відповідну ухвалу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Цей факт підтверджується Договором купівлі-продажу від 26 листопада 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області Студенцовим О.В., зареєстрованим у реєстрі за №3067.
Належність будинку позивачці підтверджується також відомостями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.05.2019 р. №166364399, Інформації про результати огляду об`єкта нерухомого майна, складеною КП «Бюро технічної інвентаризації» Оріхівської районної ради Запорізької області від 12.04.2019 №1207, Технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за номером інвентаризаційної справи №1303 від 12.04.2019.
Відповідно до відомостей домової книги, довідки, виданої Таврійською сільською радою Оріхівського району Запорізької області від 15 травня 2019 року №663, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до відомостей Акту від 14 серпня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований, але з лютого 2018 року не проживає у будинку АДРЕСА_1 .
Права власності чи іншого майнового права на спірне житло відповідач не має. Доказів про поважність причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання, а також доказів існування у нього намірів продовжити користуватись приміщенням, яке належать позивачу, в матеріалах справи немає.
Таким чином, поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад встановлені законом строки (один рік) з матеріалів справи не вбачається.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. №5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Суд вбачає, що між сторонами виникли відносини, що регулюються главою 32 ЦК України.
Так, відповідно до статті 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3, ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.
Відповідно до ст.317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
При цьому суд враховує положення частин першої та другої статті 29 ЦК України, якими встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Як випливає з пояснень позивачки, які матеріалами справи не спростовуються, відповідач вільно обрав інше місце проживання та спірним житлом не користується більше одного року.
Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що належить позивачу.
Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.317, 321, 391, 405 ЦК України, керуючись ст.ст.81, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Повний текст рішення складений 22.12.2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області. У цьому разі 30-денний строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв