Справа № 485/1195/20
Провадження №2/485/459/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м.Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Яворського С.Й.

при секретарі - Шеремет Ю.Є.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Снігурівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністрерства юстиції (м.Одеса), третя особа: Снігурівська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеса, третя особа: Снігурівська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження.

У позові зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 . Як єдиний спадкоємець після смерті батька позивач звернувся за оформленням своїх спадкових прав на спадкове майно, а саме земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2339га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.05.2017 року, кадастровий номер 825784700:06:000:0012. Постановою державної нотаріальної контори від 22.04.2020 року вих. №366/02-31 йому відмовлено у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку з посиланням на те, що при отриманні відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено арешт нерухомого майна, а саме: 04.03.2015 року зареєстровано обтяження на підставі постанови державного виконавця Снігурівського райвідділу ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2014 року, ВП № 43006242, якою визначено об`єкт обтяження все нерухоме майно; особа, майно якої обтяжується /права якої обтяжується: ОСОБА_2 .

За життя, а саме у 2013 році ОСОБА_2 , був засуджений за ч.2 ст.307 та ч.1ст.309 КК України до позбавлення волі з конфіскацією Ѕ частини належного йому на праві власності майна. Про накладення арешту та заборон на майно у 2015 році, ОСОБА_2 не знав, оскільки в цей час відбував покарання в місцях позбавлення волі.

За зверненням до Снігурівського РВ ДВС, ОСОБА_1 надано інформацію про те, що виконавче провадження № 43006242 з конфіскації Ѕ частини належного батькові майна на користь держави завершено 27.07.2016 року та про знищення вище згаданого провадження за спливом строків зберігання.

Згідно витягу із виконавчого провадження:

- виданий Снігурівським райсудом виконавчий лист від 27.03.2014 року №1-кп/485/116 про конфіскацію Ѕ частини майна ОСОБА_2 надійшов до ДВС 16.04.2014 року, ВП 43006242 вів держаний виконавець ОСОБА_3 ;

- виконавча група: зведене провадження 45124157;

- назва виконавчої дії: відкриття ВП, дата-16.04.2014 року, державний виконавець Юхименко В.О., постанови про відкриття 4-х виконавчих проваджень(з індикаторами);

- назва виконавчої дії: Звернення стягнення на майно боржника 30.09.2014 року ст. державним виконавцем Лопатньовим І.В. прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, підстава: у зв`язку з тим, що боржником рішення суду не виконано в строк, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» для самостійного виконання;

- згідно постанови ст. державного виконавця Лопатньова І.В. від 13.10.2014 року провадження було зупинено у зв`язку з розшуком майна боржника та 27.10.2014 року зупинено провадження на підставі п.4ч.1 ст.38 Закону України « Про виконавче провадження»;

-12.11.2015 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення(п.8ч.1.ст.49);

- 24.02.2016 року ОСОБА_3 скасовано постанова про закінчення та відновлено виконавче провадження, винесено постанову про здійснення контролю за діями державного виконавця;

-27.07.2016 року на підставі п.7 ч.1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи повернуто стягувачам у зв`язку з не виявленням протягом року майна, яке перебувало у розшуку.

Виконавчий лист від 27.03.2014 року №1-кп/485/116 про конфіскацію Ѕ частини майна ОСОБА_2 (ВП № 43006242) з відміткою про фактичне повне виконання (п.8 ч.1 ст.49 ЗУ « Про виконавче провадження» ) у 2015 році повернутий до Снігурівського районного суду до матеріалів кримінальної справи.

Право власності на вищезгадану земельну ділянку зареєстровано 04.05.2017 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257, що підтверджується витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 11.05.2017 року. Це свідчить про те, що момент виконання вироку суду в частині конфіскації майна та завершення зведеного виконавчого провадження ОСОБА_2 не був власником спірної земельної ділянки, яка на даний час не може бути конфіскована, і входить до складу спадкового майна, відповідно до ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що вказане обтяження створює йому перешкоди в оформленні спадщини, з метою захисту свого права на спадщину, просить суд зняти арешт з усього нерухомого майна, що належало померлому ОСОБА_2 та заборону на його відчуження, що накладений постановою державного виконавця Снігурівського РВ ДВС про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2014 року.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивач та адвокат Козирєва подали суду спільну заяву, в якій просили справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник третьої особи також подала суду заяву про слухання справи у її відсутність, заперечень проти задоволення заяви не має.

Начальником Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подано заяву про розгляд справи у їх відсутності, заперечень щодо задоволення позову немають.

Відповідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

За таких обставин, суд вирішив ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні.

У зв"язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , на підтвердження чого позивачем надано копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 11 вересня 2019 року ВК Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, актовий запис № 11 (а.с. 12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно.

Позивач ОСОБА_1 являється сином помершого ОСОБА_2 , підтвердженням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 27.05.1993 року Центральною сільською радою Снігурівського району Миколаївської області (а.с.11), а отже спадкоємцем першої черги.

Постановою завідувача Снігурівської державної нотаріальної контори Коваль Ю.В. від 22 квітня 2020 року позивачу відмовлено у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2339га, в межах Центральної сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, належну ОСОБА_2 , у зв`язку з накладенням арешту на підставі постанови державного виконавця ВДВС Снігурівського РУЮ від 30 вересня 2014 року на все нерухоме майно спадкодавця, з забороною його відчуження (а.с. 10).

Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 04 березня 2015 року державним реєстратором Снігурівського РУЮ Миколаївської області Корженко О.Ю. зареєстровані обтяження: арешт нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30 вересня 2014 року, серія та номер: ВП №43006242; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19778374 від 04 березня 2015 року; номер запису про обтяження: 8937271 (а.с. 13,14).

Даний арешт порушує право позивача, як спадкоємця, який прийняв спадщину та набув права на спадкове майно, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України).

Як передбачено ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із положень ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України слідує, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України 1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, отже, спадкоємець, який прийняв спадщину та набув права на спадкове майно, вправі заявити вимогу про зняття з нього обтяження.

Судом встановлено, що на виконанні Снігурівського РВ ДВС перебувало виконавче провадження № 43006242 з виконання виконавчого листа № 1-кп/485/166, виданого Снігурівським районним судом Миколаївської області 27 березня 2014 року про конфіскацію Ѕ частини майна з ОСОБА_2 на користь держави.

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 30.09.2014 року ВП №43006242, державним виконавцем при виконанні виконавчого листа №1-кп/485/116, виданого 27.03.2014 року Снігурівським районним судом Миколаївської області про конфіскацію Ѕ частини майна з ОСОБА_2 на користь держави, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Тобто, даний арешт накладено з метою забезпечення виконання виконавчого листа про конфіскацію Ѕ частини майна з ОСОБА_2 на користь держави.

Згідно листа Снігурівського РВ ДВС від 14.05.2020_вих.№8223/102-36/1 та витягу з виконавчого провадження (ВП-спецрозділ) встановлено, що 27.07.2016 року виконавче провадження закінчено в порядку п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», надати більш вичерпну інформацію не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено згідно з п.1-2 Розділу 11 «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5, у зв`язку з закінченням терміну його зберігання.(а.с.20)

Відповідно до п.7 ч.1 ст.47 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо майно боржника розшук якого здійснювався органами Національної поліції, не виявлене протягом року з дня оголошення розшуку

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачеві) (надалі Закону) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 48 (повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав) Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (в редакції закону, чинній на час повернення виконавчого документа стягувачеві), виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

Отже, як вбачається з аналізу вищезазначених статей, підстави повернення виконавчого документа зазначені в п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» не відносяться до ч. 1 ст. 48 Закону (повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав), в даному випадку, хоча виконавчий документ повернуто до суду, однак п.7.ч.1 ст.47 Закону кореспондується з ч.2 ст. 48 Закону (повернення виконавчого документу до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання), що не являється підставою скасування арешту на вищезазначене майно. Тому твердження позивача, що арешт підлягав зняттю ще у 2015-2016 році є хибними.

Відповідно до ч.1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Тобто конфіскація, застосовується до майна, яке є власністю засудженого, на час винесення рішення про конфіскацію майна, та не може застосовуватись до майна, яке буде власністю особи в майбутньому.

Право власності на вищезгадану земельну ділянку зареєстровано 04.05.2017 року реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257, що підтверджується витягом з Держреєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2020 року (а.с.13). Це свідчить про те, що момент виконання вироку суду в частині конфіскації майна та завершення зведеного виконавчого провадження ОСОБА_2 не був власником спірної земельної ділянки, яка на даний час не може бути конфіскована, і входить до складу спадкового майна.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер, земельна ділянка кадастровий №:06:000:0012, не підлягає конфіскації, оскільки право власності на дану земельну ділянку зареєстровано 04.05.2017 року, позивач є спадкоємцем батька ОСОБА_2 , але не може оформити спадщину через існування обтяження на спадкове майно, що призводить до порушення його прав, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.4, 13, 81, 141, 263-265, 268, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Снігурівського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Одеса, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Снігурівська державна нотаріальна контора, про зняття арешту з майна та заборони на його відчуження задовільнити частково.

Зняти арешт з земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 257), кадастровий номер :06:000:0012 та заборону на її відчуження, що зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04 березня 2015 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 30 вересня 2014 року, серія та номер: ВП №43006242; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 19778374 від 04 березня 2015 року; номер запису про обтяження: 8937271, дата державної реєстрації 04.03.2015 року, що належала померлому ОСОБА_2 .

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Снігурівський районний суд, який відраховується з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 22.10.2020.

Суддя С. Й. Яворський