ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1940/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: Бурлака І.В., Кругової С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Букреєвої І.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку. Вважаючи, що ними, як подружжям, у період шлюбу, за спільні кошти було набуто рухоме майно, а саме автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний». Транзитний номер автотранспортного засобу « НОМЕР_2 »., відтак воно має належати їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач розпорядився спірним майном без її згоди, просила суд стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного майна, що складає 159216 грн.

В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити: визнати автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 2013 року випуску, колір «чорний», спільним майном подружжя. Визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля марки «VOLKSWAGENPASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний», стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 159216,00 грн, що становить 1/2 частину вартості спільного автомобіля. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , позовні вимоги не визнали у цілому й просили відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Вважаючи, що майно, право власності на яке не було оформлене, як право на автомобіль не можуть бути предметом поділу пропонованим позивачем способом шляхом визнання за кожним із подружжя право власності по 1/2 частці. Зазначений автомобіль був ввезений на територію України з США як запчастини. Крім того, він був придбаний на кошти, які відповідач позичив у борг у свого батька у сумі 40000 грн, що підтверджується розпискою від 14.06.2017, про що знала колишня дружина. В подальшому виявлені пошкодження були дуже значними та ремонтувати такий автомобіль було економічно недоцільним. Транспортний засіб був не придатний до експлуатації та на обліку не перебував. Батько попросив повернути кошти по борговій розписці, і позивач 25.05.2018 продав вищевказаний автомобіль на запчастини за 20000 грн та в той же день повернув батькові гроші у сумі 20 000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його частку задоволено частково.

Визнано автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний» спільним майном подружжя.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 ) грошову компенсацію в розмірі 159216,00 грн, що становить 1/2 частку вартості спільного автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1592 грн 16 коп.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

В обґрунтування скарги зазначив, що, прийнявши уточнену позовну заяву, яка не була належним чином оплачена судовим збором, суд розглянув справу, виходячи за межі позовних вимог про поділ майна подружжя, чим порушив норми матеріального та процесуального права..

Вказав, що в матеріалах справи відсутня заява якою позивач змінив предмет та підставу позову, також відсутнє і підтвердження направлення такої заяви відповідачу по справі на його адресу, чим порушив вимоги ст. 6,7,8, 43, ч.5 ст. 49 ЦПК України.

Зауважив, що спірний автомобіль був ним придбаний за кошти, позичені у батька. Оскільки транспортний засіб виявився непридатний до експлуатації і його не можливо було поставити на облік, він змушений був його продати на запчастини, а за рахунок виручених від продажу коштів він повернув батьку борг. Усі дії щодо автомобіля від здійснював за згодою позивачки, і продав він автомобіль відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України в інтересах сім`ї, цей договір позивачка не оспорювала. При суд не звернув уваги, що поділ спірного автомобіля є неможливим внаслідок його продажу та відсутності на день розгляду справи, що підтверджується довідкою МВС України від 15.02.2019. Факт повернення боргу підтверджується відповідною письмовою розпискою від 25.05.2018 року.

Заперечує проти достовірності та належності доказу, який суд взяв до уваги, - звіт про оцінку майна, складений ТОВ «Квартал» від 23.04.2019 про ринкову вартість спірного автомобіля станом на 23.04.2019 318432,00 грн, який не замінює відповідного висновку експерта та в якому помилково вказано про транзитній номер спірного автомобіля, тому вважає його неналежним та сфальсифікованим.

Зазначив про те, що суд не надав оцінку наявному у справі висновку експертного товарознавчого дослідження від 20.06.2017 Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса № 1121 на час ввезення спірного автомобіля на митну територію, в якому зазначено про пошкодження аварійного характеру на момент його огляду вартість складала 82446,50 грн.

ОСОБА_2 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Вказала, що презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.

Зазначила, що, встановивши, що відповідач під час судового розгляду спору про поділ спільного майна подружжя, 27 березня 2019 року реалізував придбаний подружжям під час шлюбу автомобіль, без згоди дружини та не в інтересах сім`ї, суд законно застосував положення статей 65, 68 СК України та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача вартості належної їй 1/2 частки автомобіля у розмірі, виходячи з ринкової вартості автомобіля, встановленої висновком експертного автотоварознавчого дослідження на час розгляду справи у суді

Послалась на те, що відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Вказала, що позовну заяву з уточненими вимогами представником позивача було надано суду та особисто представникам відповідача та отримано ними під час підготовчого судового засідання, що повністю узгоджується з вимогами цивільно-процесуального законодавства. По-друге, квитанція про доплату судового збору міститься в матеріалах справи. По-третє, закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду по суті відбулось в судовому засіданні 07.05.2019 в присутності представників відповідача, які наполягали на цьому, особисто під звукозапис відмовились від використання свого права на надання відзиву на уточнений позов, що чітко зафіксовано в ухвалі суду від 07.05.2019.

Вважає, що жодної згоди на відчуження спільного автомобілю вона не надавала, не підписувала й матеріали справи не містять.

Зауважила, що не заслуговують на увагу доводи апелянта про наявність боргових розписок про, що суд першої інстанції зазначив в своєму рішенні. Вказані вимоги не є предметом розгляду справи, що розглядаються судом за апеляційною скаргою.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржене рішення відповідає.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що у справі, яка розглядається, презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі доведення позивачем, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу, тягар спростування презумпції права спільної сумісної власності на таке майно покладається на відповідача.

Саме такий підхід до застосування вказаної норми матеріального права був сформульований у постановах Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17.

Аналогічне положення містить норма частини третьої статті 368 ЦК України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Так, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 лютого 2011 року (а. с. 12).

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.11.2018 шлюб розірвано.

У період шлюбу сторонами спільно набуто нерухоме майно на аукціоні в США автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», колір «чорний» 2013 року випуску, який був оформлений на відповідача ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується Договором поставки V18/04-17 від 18 квітня 2017 року (а. с. 14-18), квитанцією за № 23903892 від 14 червня 2017 року про сплату за митне оформлення транспортних засобів фізичних осіб (а. с. 19).

Факт ввезення автомобіля на територію України (митного оформлення спірного автомобіля) підтверджується документами Харківської митниці ДФС у Харківській області, що надійшли на адресу суду в електронному вигляді та приєднана до матеріалів справи, саме: копії митних декларацій (а. с. 169-170, 176-180,201-203).

Оцінщиком ТОВ «Квартал 1» 23.04.2019 було складено звіт про визначення ринкової вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний». Транзитний номер автотранспортного засобу « НОМЕР_5 ».

Згідно висновку про вартість об`єкту оцінки спірного автомобіля, його ринкова вартість станом на 23.04.2019 складає 318432,00 грн (а. с. 94-124).

Відповідач під час судового розгляду спору щодо спільного майна подружжя, після розірвання шлюбу 27 березня 2019 року реалізував придбаний подружжям під час шлюбу автомобіль своєму батьку (а. с. 160), здійснивши це без письмової згоди дружини та не в інтересах сім`ї.

Суд першої інстанції критично поставився до копій розписок, що надані суду представниками відповідача (а. с. 143-145), відповідно до яких ОСОБА_7 придбав автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний», непридатний для експлуатації (запчастини) у ОСОБА_1 за 20000 грн 25 травня 2018 року, оскілький цей самий автомобіль «VOLKSWAGEN PASSAT», номер шасі НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір «чорний» № двигуна НОМЕР_6 27 березня 2019 року був зареєстрований з державним номерним знаком НОМЕР_7 у Єдиному реєстрі МВС саме за ОСОБА_1 і в той самий день 27 березня 2019 року перереєєстрований за договором купівлі-продажу за ОСОБА_8 (а. с. 160).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Розписки щодо отримання грошей у борг ОСОБА_1 у його батька ОСОБА_8 (а. с. 143, 145) за відсутності згоди позивача колишньої дружини відповідача ОСОБА_2 на укладення договору позики та продаж спірного автомобіля після розірвання шлюбу не спростовують презумпцію спільного сумісного майна подружжя, яка визначена у ст. 60 СК України. Наведені з цього приводу доводи скарги є безпідставними.

Щодо вартості об`єкту поділу суд зазначає наступне.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При цьому відповідач всупереч свого процесуального обов`язку не спростував висновки оцінювача про ринкову вартість спірного автомобіля. Як вбачається з доданого до звіту оцінювача фототаблиці із зображенням спірного автомобіля та наданих позивачкою фототаблиць, на них зображений відповідач у спірному автомобілі під транзитними номерами ua т4 НОМЕР_8 , а його вигляд у порівнянні з фототаблицями на день оцінювання при митному оформленні свідчить про те, що після цього спірний автомобіль позбувся зовнішніх ушкоджень, є на ходу, а отже він був відремонтований до стану, який дозволяє його державну реєстрацію, подальшу експлуатацію та продаж. Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду стосовно ринкової вартості спірного автомобіля, наведеного у звіті оцінювача, який є кваліфікованим та сертифікованим спеціалістом, та відхиляє попередні висновки оцінки спірного автомобіля при його митному оформленні, коли були виявлені зовнішні ушкодження авто та відсутність глушника на штатному місці (т. 1 а. с. 70-73, 84-114, 160).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано врахував звіт про визначення ринкової вартості автомобіля, складений ТОВ «Квартал 1» 23.04.2019.

В ході розгляду справи відповідачем не було заявлено клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою спростування вартості майна, визначеної звітом про визначення ринкової вартості автомобіля, який був наданий позивачем.

Під час розгляду справи відповідачем не доведено, що гроші від продажу автомобіля, який було вчинено після розірвання шлюбу, були отримані позивачем.

З огляду на вищевказані обставини у даному випадку відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають застосуванню висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 жовтня 2020 року у справа № 537/78/19, провадження № 61-17347св19.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Так, відповідачем не було надано доказів у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що спірний автомобіль був придбаний не в період шлюбу, не в інтересах сім`ї, або за кошти, які належали йому на праві особистої приватної власності, внаслідок чого він не спростував його належність до спільного майна подружжя у розумінні ст. 60 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Посилання відповідача на недотримання позивачем процедури зміни предмету позову спростовуються матеріалами справи, зокрема ухвалою про закриття підготовчого провадження.

Вказане свідчить про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків районного суду.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Підстав для перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не встановлено.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня 2020 року.

Головуючий (підпис) В.Б. Яцина.

Судді колегії (підпис) І.В. Бурлака.

(підпис) С.С. Кругова.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Постанова набрала законної сили 30.12.2020.

Помічник судді А.А. Личак.

30.12.2020