Справа № 661/2643/20
Провадження № 2/661/729/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

22 грудня 2020 року

Новокаховський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Чирського Г.М.,

при секретарі Шевченко Ю.М.,

за участю: представника позивача адвоката Краснової І.В.,

представника відповідача адвоката Беженар Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Каховка цивільну справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, дистанційно за позовом ОСОБА_1 , діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості частки спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Адвокат Краснова І.В., діюча в інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з відповідною позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення з останнього грошової компенсації 1/2 частки вартості спільного майна: транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Oktavia» 2008 р. випуску, в розмірі 82930,00 грн., припинивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу. Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що 21.12.2018 р. у справі №661/1663/17 між сторонами здійснено поділ спільного майна, набутого під час шлюбу, зокрема : визнано спільною сумісної власності подружжя вказаний транспортний засіб та визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на зазначений транспортний засіб в розмірі 1/2 частки відповідно. Враховуючи той факт, що спільне майно знаходиться у володінні та користуванні відповідача, яка самостійно експлуатує транспортний засіб, здійснює його технічне обслуговування, а також те, що автомобіль є неподільною річчю, здійснити його реальний поділ не вбачається за можливе.

Адвокат Краснова І.В., діюча в інтересах ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав.

Відповідач будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву (заперечень) на позовну заяву, клопотань до суду не подав.

Представник відповідача адвокат Беженар Є.О. заперечила проти задоволення позовних вимог в частині стягнення судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою. В іншій частині вимог поклалася на розсуд суду.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог із наступних підстав.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.12.2018 р. за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ «Голф», ТОВ «Альянс-Продукт», ТОВ «Астрон» про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, позовні вимоги задоволено частково, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 майно, що придбане в період шлюбу, зокрема, транспортний засіб автомобіль марки «Skoda Oktavia» 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного транспортного засобу.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26.03.2019 р. рішення Новокаховського міського суду від 21.12.2018 р. в цій частині рішення суду залишено без змін.

За висновком про вартість майна від 25.06.2020 р. ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість транспортного засобу легковий автомобіль «Skoda Oktavia» 2008 р. становить 165860,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

За приписами ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

У спірних правовідносинах, при поділі майна, що перебуває у спільній власності подружжя, важливим є дії обох сторін для досягнення згоди розподілу такого неподільнього майна, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів.

Відповідно до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим;4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку у спільному майні, Верховний Суд робить висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі №487/6195/16-ц.

Факт згоди позивача на одержання грошової компенсації, а також те, що він особисто не користується транспортним засобом, позивач має право на грошову компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності і, як наслідок, припинення його права власності на спірне майно.

Аналогічна правова позиції викладена у постанові Верховного суду від 29.04.2020 р. у справі №210/4854/15-ц.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що реалізація права позивача щодо виплати компенсації належної відповідачу частки у спірному майні жодним чином не порушить прав відповідача та відповідатиме інтересам співвласників спірного майна, а тому позовні вимоги про виплату грошової компенсації вартості частки в майні та припинення права власності на цю частку підлягають задоволенню.

Оцінюючи доводи представника відповідача в частині правомірності оцінки спірного та використання Висновку (Звіту) як джерела доказу, суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Як зазначає Верховний Суд у постановах від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 та від 08 травня 2019 року в справі № 2-79/11, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III). При цьому, Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року в справі № 2-79/11 звертає увагу на те, що правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон України № 2658-ІІІ). Згідно з частиною 4 статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону України № 2658-III передбачено відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, а згідно з частиною 2 цієї статті оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону України № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки, - ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Пунктом 56 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

Суд приймає за належний доказ Звіт про оцінку майна, виконаний ФОП ОСОБА_5 , оригінал якого надано під час судового засідання представником позивача та досліджений безпосередньо судом, оскільки останній відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою КМУ від 10 вересня 2003 року №1440 та в ньому детально викладено процедура здійснення оцінки майна.

Тому, зазначений Звіт є належним доказом в розумінні ст.ст.76,77,79 ЦПК України та відповідає вимогам ст.102 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 223, 263, 265, 259 ч.6, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_3 грошову компенсацію 1/2 частки вартості спільного майна : транспортного засобу автомобіля марки «Skoda Oktavia», 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_5 , в розмірі 82930 грн., припинивши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину зазначеного транспортного засобу.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет: http://court.gov.ua/fair/sud2117.

Повний текст рішення виготовлено 28 грудня 2020 року.

Суддя Г. М. Чирський