печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарях судових засідань Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня» про визнання права на отримання інформації, визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання інформації та зобов`язати надати інформацію,-

ВСТАНОВИВ:

05.11.2019 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. того ж дня для вирішення питання про відкриття провадження.

11.11.2019 у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначає, що він отримав травму на виробництві, внаслідок чого проходив лікування у відповідача, на які позивач потратив власні кошти, таким чином, з метою відшкодувати коштів позивач звернувся з запитом до відповідача про надання інформації, у зв`язку з тим, що відповідач на думку позивача не надав відповідь тому останній був змушений звернутись до суду з позовом, в якому просить суд :

- визнати право позивача на отримання від Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» інформації: стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17); про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету;

- визнати незаконною бездіяльність Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» стосовно ненадання наступної інформації: стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17); про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету;

- зобов`язати Комунальну організацію «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» надати позивачу інформацію: стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17); про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією Вашого закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету.

10.12.2019 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 16.09.2019 на адресу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва надійшов лист громадянина ОСОБА_1 за вих. № б/н від 09.09.2019, який в подальшому був зареєстрований в журналі вхідної кореспонденції Олександрівської клінічної лікарні м. Києва (копія листа міститься в матеріалах справи).

24.09.2019 адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було направлено лист-відповідь на запит позивача за № б/н від 09.09.2019 листом за вих. № 1977/01/02 від 24.09.2019 за наступною адресою (зазначеною у запиті): АДРЕСА_1 .

Заявнику було роз`яснено, «що лікарем Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в кожному конкретному випадку виписується індивідуальний перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення необхідний для проходження пацієнтом відповідного лікування.

Інформація щодо місця придбання та вартості лікарських засобів та виробів медичного призначення (перелік яких відповідає зазначеному позивачем у запиті), що були необхідні для лікування заявника в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва невідома, оскільки необхідні для проведення лікування лікарські засоби та вироби медичного призначення були надані заявником особисто.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено поняття «витратні матеріали комплект №17»».

Таким чином, твердження позивача про бездіяльність Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, є безпідставними та такими, що спростовуються належними доказами, які додаються до даного відзиву.

Також, представник відповідача зазначив, що звернення позивача було розглянуто в порядку та у спосіб, передбачений чинним законодавством з дотриманням термінів розгляду звернень громадян.

З врахуванням зазначених обставин, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

17.01.2020 року позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, в якій останній зазначив, що запитана позивачем інформація та копії документів потрібні для можливості відшкодування витрат на лікування внаслідок нещасного випадку на виробництві. У листопаді та грудні 2018 року позивач витратив на ліки кошти у розмірі 13 403,86 грн., що призначались на потреби його сім`ї.

Позивач зазначає, що одружений на ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 28.10.2006 серія НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 4 от. 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї, однак дружина позивача позбавлена можливості матеріально забезпечувати сім`ю, у зв`язку з тим, що 31.07.2019 вона перебуває на обліку, як безробітна в Енергодарській міській філії Запорізького обласного центру зайнятості (підтверджується довідкою від 09.01.2020 №20), з останнього місця роботи в неї залишились борги по заробітній платі у розмірі 18 330,56грн. та 2018 року у неї важка хвороба мозку САК - тобто «спонтанное субарахноидальное кровоизлияние», що підтверджується виписками із медичної картки стаціонарного хворого №11235 від 04.07.2018 та №394 від 11.09.2019.

Позивач вказує, що єдиним годувальником у сім`ї, але через неправомірні дії відповідача не може забезпечити виконання свого обов`язку - матеріально забезпечити свою сім`ю, як це передбачено ст. 55 Сімейного кодексу України, що приносить йомуу моральні страждання. Для позивача питання повернення витрат на лікування, як страхової суми, дуже суттєве, але через неправомірну поведінку посадових осіб Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва»,позбавлений можливості скористатись своїм законним правом на отримання належних йому страхових сум.

Таким чином, позивач зазначає, що довготривала протиправна бездіяльність відповідача, яка полягає у не наданні йому запитаної інформації та спроби ухилитись від її надання викликала раніше і викликає наразі психічне напруження та душевні страждання, переживання, стрес та відчуття невизначеності, тобто призводить до моральної шкоди.

Тому, окрім іншого, позивач просить суд:

- визнати право позивача на отримання від Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва»: інформації стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17);інформації про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету;завірених належним чином копій всіх листків призначень, які видавались стосовно мене за період мого лікування у відповідача; завірену належним чином копію історії хвороби, що була складена відносно мене за період мого лікування у відповідача;

- визнати незаконною бездіяльність Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» стосовно ненадання позивачу: інформації стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17);інформації про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією Вашого закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету; завірених належним чином копій всіх листків призначень, які видавались стосовно позивача за період мого лікування у Відповідача;завіреної належним чином копії історії хвороби, що була складена відносно мене за період мого лікування у відповідача;

- зобов`язати Комунальну організацію «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» надати позивачу: інформацію стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17); інформацію про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією Вашого закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування л офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету; завірені належним чином копії всіх листків призначень, які видавались стосовно мене за період мого лікування у відповідача; завірену належним чином копію історії хвороби, що була складена відносно мене за період мого лікування у відповідача;

- стягнути з Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня м. Києва» на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000,00грн.

22.01.2020 від представника відповідача надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в яких останній зазначив, що позивач до заяви про збільшення розміру позовних вимог додає повторний ідентичний запит з доказами направлення цінним листом з описом вкладення, який повернувся до позивача, у зв`язку з закінченням строку зберігання у відділенні.

Представник відповідача звертає увагу, що у штаті відповідача відсутня окрема особа, до посадових обов`язків якої би входило отримання листів у відділенні, всю кореспонденцію адресовану на ім`я Олександрівської клінічної лікарні м. Києва поштар вручає наручно працівнику канцелярії під відповідну відмітку.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Таким чином, зазначена позивачем інформація є маніпуляцією, а твердження про принципове ненадання відповіді конкретному громадянину не відповідає дійсності.

Так, представник відповідача зазначає, що 24.09.2019 адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було направлено лист-відповідь на запит Позивача за № б/н від 09.09.2019 листом за вих. № 1977/01/02 від 24.09.2019 за наступною адресою (зазначеною у запиті): АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 05.12.2019 року, з метою швидкого врегулювання конфліктної ситуації, адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було запропоновано та направлено позивачу повторно копію відповіді на запит за № б/н від 09.09.2019 за наступною адресою: 71504, Запорізька обл., м. Енергодар, вул. Козацька, 3/63, на зазначеному листі є відмітка «згідно з оригіналом», підпис Головного лікаря та печатка.

Тобто, всі вимоги при наданні були дотриманні, крім того, лист завірявся особисто Головним лікарем і відповідає підпису зазначеному на документі, з якого робилася копія, з зазначенням посади підписанта.

Окрім цього, зазначено, що відповідно до п.1.1, 2.1 Статуту Олександрівської клінічної лікарні м. Києва Олександрівська клінічна лікарня м. Києва (далі - Установа) є лікувально-профілактичним закладом охорони здоров`я, бюджетною неприбутковою установою, заснованою на комунальній власності територіальної громади міста Києва, підпорядкованою Департаменту охорони здоров`я виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Тобто, кошти, які виділяються з місцевого бюджету, спрямовані виключно для забезпечення статутних завдань.

Щодо вимоги стосовно стягнення грошових коштів, у зв`язку з завданням морілаьної шкоди, зазначено, що позивачем не доведено завдану шкоду, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням

В судове засідання позивач не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з цим направив до суду заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Так, судом встановлено, що у відповідності до акту №5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, ОСОБА_1 , який працював у відокремленому підрозділі «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», останній отримав травму (а.с.11-16), у зв`язку з чим позивач лікувався з 26.11.2018 по 10.12.2018 у Комунальній організації «Олександрівська клінічна лікарня», з діагнозом «перелом стінок орбіти ліворуч» (а.с.17).

У зв`язку з тим, що у відповідності до листа від 19.06.2019 року від Управління виконавчої дирекції фонду у Запорізькій області в якому зазначено, що заявник не надав всіх необхідних документів для відшкодування шкоди (а.с.4), 09.09.2019 позивач звернувся до відповідача з запитом про надання інформації стосовно того, що входить у поняття «витратні матеріали комплект №17» (повну розшифровку витратних матеріалів, які входять до комплекту №17);інформації про перелік необхідних лікарських засобів, виробів медичного призначення, визначеним лікарсько-консультативною комісією закладу, про кількість та дози медичних препаратів, які були призначені за період лікування в офтальмологічному відділенні та не фінансувалися за рахунок бюджету.

24.09.2019 адміністрацією Олександрівської клінічної лікарні м. Києва було направлено лист-відповідь на запит позивача за № б/н від 09.09.2019 листом за вих. № 1977/01/02 від 24.09.2019 за наступною адресою (зазначеною у запиті): АДРЕСА_1 (копія листа-відповіді за вих. № 1977/01/02 міститься в матеріалах справи).

Заявнику було роз`яснено, «що лікарем Олександрівської клінічної лікарні м. Києва в кожному конкретному випадку виписується індивідуальний перелік лікарських засобів та виробів медичного призначення необхідний для проходження пацієнтом відповідного лікування.

Інформація щодо місця придбання та вартості лікарських засобів та виробів медичного призначення (перелік яких відповідає зазначеному позивачем у запиті), що були необхідні для лікування заявника в Олександрівській клінічній лікарні м. Києва невідома, оскільки необхідні для проведення лікування лікарські засоби та вироби медичного призначення були надані заявником особисто.

Крім того, жодним нормативно-правовим актом не визначено поняття «витратні матеріали комплект №17»».

Окрім цього, позивач повторно звертався до відповідача з запитом, про надання вище зазначеної інформації, проте відповідач стверджує, що станом на 21.01.2020 на адресу Олександрівської клінічної лікарні м. Києва корінець про надходження такого листа до відділення також не надходив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Так, у відповідності до статі 5 Закону України «Про звернення громадян», а саме до вимог до звернення, зазначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути подано окремою особою (індивідуальне) або групою осіб (колективне).

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз`ясненнями не пізніш як через десять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у зверненні позивача були вказані реквізити у відповідності до вимог ст.5 Закону України «Про звернення громадян».

Стаття 7 зазначеного закону передбачає, що звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення.

Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Приписами ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право: одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

На підставі ч. 1 ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.

Вбачається, що 19.06.2019 та повторно 28.10.2019 позивач звернувся з листом до відповідача, на що відповідачем було надано відповідь від 24.09.2019 та повторно 05.12.2019.

Таким чином, суд прийшов до висновку, вимоги Закону України «Про звернення громадян» відповідачем не було порушено, оскільки позивача було повідомлено про результат розгляду його запиту.

Щодо моральної шкоди, суд звертає увагу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не мо же ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з встановлених обставин справи та вимог чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини сторін, суд дійшов до висновку, що позивачем не надано жодних доказів, що діями відповідача йому задано моральну шкоду, зокрема, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяльності відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, та в не наданні відповіді на звернення позивача, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача на те, що рішення про не виплату відшкодування завдану внаслідок травми на виробництві шкоди, останній може оскаржити судовому порядку, а саме: звернувшись з позовом до належного відповідача (підприємство, на якому завдано шкоди) про відкшодування шкоди, з метою відновлення порушення своїх прав, при цьому, суд зауважує, що зазначене лише несе рекомендаційний характер, а позивач вправі визначитись та обирати спосіб захисту своїх прав на свій розсуд.

Керуючись ст.. 56 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167, 1173, Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Комунальної організації «Олександрівська клінічна лікарня» про визнання права на отримання інформації, визнання незаконною бездіяльності щодо ненадання інформації та зобов`язати надати інформацію- залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 17.12.2020.

Суддя Т.Г. Ільєва