РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

справа № 312/240/20

провадження № 2/312/52/2020

21 грудня 2020 року с. Велика Білозерка

Великобілозерський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

при секретарі Юхник С.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що відповідач звернувся до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписав заяву б/н від 13.11.2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом в заяві. Банком, на підставі вказаного договору про надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом та надано відповідачу у користування кредитну картку. За змістом п.2.1.1.2.3. Договору відповідач при укладанні договору дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Проте, в порушення умов п. 2.1.1.5.5. договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.07.2020 року утворилася заборгованість в сумі 14251 грн. 59 коп., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11212 грн. 98 коп., заборгованість за пенею - 3038 грн. 61 коп.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору в сумі 14251 грн. 59 коп. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності від 31.01.2019 року, не з`явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав та просить задовольнити їх в повному обсязі, при цьому не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с .60, 67).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, у встановлений судом строк відзив з викладеними запереченнями проти позову до суду не надав.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 від 13.11.2010 року, останній, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», виявив бажання оформити на своє ім`я картковий рахунок та отримати кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна». Заявник погодився, що Заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно п.1, п. 2. Статуту Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на підставі рішення установочних зборів акціонерів від 06 липня 2000 року Комерційний банк «ПриватБанк» був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми в Закрите акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Рішенням загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року було змінено тип Банку на Публічне акціонерне товариство та його найменування на Публічне акціонерне товариство комерційний Банк «ПриватБанк». Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 року № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю Комерційного банку «ПриватБанк» (а.с. 63-64).

Відповідно до змісту заяви відповідача від 13.11.2010 року та пунктів 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і Правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється рішенням банку і Клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного договору являється безумовною згодою Клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, який встановлений банком.

Позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає умовам кредитного договору від 13.11.2010 року.

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку суми позову по кредитному договору б/н від 13.11.2010 року, відповідач свої обов`язки за договором не виконав, тому станом на 20.07.2020 року сума заборгованості за договором становить 14251 грн. 59 коп., яка складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 11212 грн. 98 коп., заборгованість за пенею - 3038 грн. 61 коп.

За правилами частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини 1 статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Правові норми статті 1055 ЦК України передбачають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За правилами частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позику, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В заяві позичальника від 13.11.2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню за несвоєчасну сплату кредиту.

В заяві від 13.11.2010 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді та розміщені на сайті банку www.privatbank.ua.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач крім розрахунку кредитної заборгованості, також посилався на копії Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому позивачем не доведено, що саме ці Витяг з Умов та Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача не може розглядатися як належний доказ, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити зміні в Умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16ц15) та не спростовано позивачем при розгляді справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визначаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такий правовий висновок зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Враховуючи, що надані позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які розміщені на сайті банку, не містять підпису позичальника, то їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 13.11.2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою-споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-ХII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-ХII споживач-фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

В пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України в рішенні у справі за конституційним зверненням громадяни щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Аналізуючи Умови та правила надання банківських послуг Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» на предмет їх відповідності вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17-ц, зробила правовий висновок, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Отже, виходячи із змісту кредитного договору, обсягу та змісту наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг, суд дійшов до висновку що відсутні підстави вважати, що при укладені договору з відповідачем Акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» були дотримані вимоги, які передбачені частиною другою статті 11 Закону України Закону № 1023-ХII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 13.11.2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Між тим, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав і він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 11212 грн. 98 коп., що становить заборгованість за тілом кредиту.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. Враховуючи часткове задоволення позову, вимоги позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з відповідача витрат по сплаті судового збору підлягають задоволенню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1653 грн. 83 коп.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 536, 611, 1048, 1049, 1054 ЦК України,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок № 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570) заборгованість по кредитному договору б/н від 13.11.2010 року в сумі 11212 (одинадцять тисяч двісті дванадцять) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 14360570) витрати по сплаті судового збору в сумі 1653 (одна тисяча шістсот п`ятдесят три) грн. 83 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Суддя О.О. Яцун