КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року АТ "Ідея Банк" звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким, враховуючи заяву про відмову від частини позовних вимог, просило: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 076 грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що 14.09.2015 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р20.190.72254, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 28 263 грн. 00 коп. зі сплатою 14 % річних та з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором щомісячних платежів.

Разом з тим, вказував, що в порушення умов Договору та положень ст.ст. 509, 526 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, останній платіж здійснив 14.10.2016 року та станом на 16.10.2019 року мав заборгованість у загальному розмірі 25 076 грн. 10 коп., з яких: прострочений борг - 13 245 грн. 37 коп., прострочені проценти - 5 561 грн. 96 коп., строкові проценти - 10 грн. 16 коп., пеня за несвоєчасне погашення платежів (за період з 16.10.2018 року по 15.10.2019 року) - 6 258 грн. 62 коп.

За вказаних обставин, а також у зв`язку з виникненням у відповідача заборгованості за договором, яку він в добровільному порядку не сплачує, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просить задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Ідея Банк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 25 076 грн. 10 коп. та 1 921 грн. 00 коп. судового збору , а всього 26 997 грн. 10 коп. (а.с. 108-110).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.08.2019 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 22.08.2019 року залишено без задоволення (а.с. 66-67).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Так, в частині порушення судом норм процесуального права вказує, що суд першої інстанції безпідставно прийняв до розгляду заяву позивача про відмову від частини позовних вимог, оскільки останнім не було надано до суду доказів направлення такої заяви відповідачу.

При цьому, зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її доводам щодо недотримання позивачем строку позовної давності щодо всіх платежів, прострочених за останні три роки від 15.10.2016 року (а.с. 118-124).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23.07.2020 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення виявлених судом недоліків апеляційної скарги (а.с. 132, 133).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31.08.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву (а.с. 142, 143).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення сторін (а.с. 162, 163).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.12.2020 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с. 162, 163).

В судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістив.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України та строки розгляду справи, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю позивача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи, 14.09.2015 року між АТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р20.190.72254, за умовами якого банк надав, а відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 28 263 грн. 00 коп. зі сплатою 14 % річних та з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором щомісячних платежів.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, незважаючи на повне виконання банком своїх зобов`язань перед відповідачем щодо надання кредитних коштів в обумовленому договором розмірі, останній свої зобов`язання за договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 16.10.2019 року мав заборгованість за кредитом у загальному розмірі 25 076 грн. 10 коп., з яких:13 245 грн. 37 коп. - прострочений борг, 5 561 грн. 96 коп. - прострочені проценті, 10 грн. 16 коп. - строкові проценти, 6 258 грн. 62 коп. - пеня.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 530 ЦК України визначає, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

При цьому, як передбачено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За вказаних обставин, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором та/або спростовували наведену у розрахунку позивача суми наявної заборгованості, суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що суд безпідставно стягнув з нього проценти, нараховані після закінчення строку дії кредитного договору, колегія суддів відхиляє, адже з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що останнє нарахування позивачу боргу по процентам було проведено 14.09.2018 року, тобто в останній день укладеного між сторонами договору.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо підстав для застосування наслідків спливу строку звернення АТ "Ідея Банк" до суду з цим позовом, виходячи з наступного.

Як вбачається, останній платіж за договором було здійснено відповідачем 08.10.2016 року, а позов АТ "Ідея Банк" у даній справі було направлено до суду 24.10. 2019 року.

У свою чергу, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах кого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За змістом положень ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

При цьому, виходячи з аналізу положень ст.ст. 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобов`язання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного з цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного з щомісячних платежів.

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, як роз`яснила Велика палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року, якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Як вбачається, у п. 2.1 Кредитного договору сторони обумовили повернення кредиту разом із процентами та іншими платежами 36 щомісячними внесками включно до 14 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів, котрий наведений у п. 6.1 Кредитного договору.

Таким чином, враховуючи як вищевстановлені обставини щодо дати звернення позивача до суду та здійснення відповідачем останнього платежу, так і те, що датою наступного платежу було 14.10.2016 року, колегія суддів вважає, що позивачем дотримано строк позовної давності щодо всіх платежів, прострочених відповідачем за останні три роки від вказаної дати, а саме за період 24.10.2016 року по 24.2019 року.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, пеню (неустойку) за порушення договірних зобов'язань позивач просив стягнути за період з жовтня 2018 року, тобто в межах річного строку звернення за захистом порушено права.

Доводи щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права також є безпідставними, оскільки процесуальний закон не містить вимоги щодо направлення відповідачем заяви про відмову від частини позовних вимог. Така заява була подана до суду в межах наданих законом прав сторони і суд був зобов'язаний прийняти таку заяву та врахувати її при ухваленні рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на ефективний захист порушених прав позивача. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Також, слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Ідея Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська