ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/4630/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Аркатової К.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розмірів аліментів проведення індексації та стягнення заборгованості по індексації,

встановив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила змінити розмір стягуваних аліментів визначивши його у твердій грошовій сумі у розмірі 2218 грн, не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з врахуванням індексу інфляції, щомісячно; стягнути індексацію в розмірі аліментів з грудня 2016 року по липень 2020 року у розмірі 11042 грн; витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 року з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1000 грн.

Зазначає, що зазначений розмір аліментів, визначений рішенням є меншим ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2218 грн та не менше мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину.

Зауважує, що на даний час аліменти у розмірі 1000 грн є недостатнім для належного утримання дочки. Крім того позивач зазначає, що оскільки аліменти, що сплачені відповідачем із червня 2016 року по теперішній час не індексувалися, розмір заборгованості по сплаті індексації аліментів у сумі 11042 грн яка підлягає стягненню із відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не врахував, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у випадках, передбачених Сімейним кодексом України, під якими, зокрема, у разі якщо змінився майновий стан.

Зазначає, що у зв`язку з введенням карантину у неї відсутня підприємницька діяльність, вона отримала допомогу по частковому безробіттю у період карантину з березня по травень 2020 року у зв`язку з чим матеріальний стан позивача значно погіршився.

Зауважує, що судом помилково зазначено зо з серпня 2016 року по червень 2020 року індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, який дорівнює 103%. Індекс споживчих цін розраховується починаючи з наступного за базовим місяця наростаючим підсумком, а не за кожний місяць окремо, як помилково зазначає в рішення суд першої інстанції.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним нормам цивільного процесуального права рішення суду першої інстанції повністю відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що положення статті 192 СК України вказують на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів зміни її чи відповідача матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, а також збільшення витрат на утримання дитини та свого щомісячного доходу, тому відсутні підстави для збільшення розміру стягуваних аліментів.

Рішення суду першої інстанції також мотивовано тим, що індекс споживчих цін за період з серпня 2016 року по червень 2020 року не перевищив поріг індексації, який законодавцем установлено на рівні 103 відсотки, тому розрахунок індексації аліментів за цей період не проводиться, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.09.2010 року шлюб між сторонами розірвано (справа №2-5253/10).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 13.11.2013 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі 1 000, 00 грн. до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений за рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, серед яких немає збільшення розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вказаний у статті 192 СК України перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів є вичерпний.

Тому зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Суд лише при присудженні аліментів враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначено законом (частина друга статті 182 СК України).

Згідно роз`яснень зазначених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень щодо їх стягнення.

Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, за відсутності з цього приводу спору щодо відмови виконавчої служби у перерахунку цього розміру - не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.

Саме до такого висновку щодо змісту наведених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, провадження № 61-7584св18, який відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує при розгляді даної справи.

Також виходячи з положень статей 182, 192 СК України, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Позивач всупереч передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України процесуальному обов`язку не надала суду будь-яких доказів суттєвого покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, як і не надала суду першої інстанції доказів погіршення свого матеріального становища, а також інформації про свої щомісячні доходи, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про безпідставність заявлених вимог.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

До 12 червня 2016 року спеціального закону про індексацію аліментів не було прийнято, а в Україні діяв Закон України «Про індексацію грошових доходів населення». У частині першій статті 2 цього закону визначені об`єкти індексації грошових доходів населення; при цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, до цих об`єктів не відносився.

Верховний Суд України у своїй постанові від 6 листопада 2013 року, прийнятій у справі № 6-113цс13 висловив позицію про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно з пунктом 8 статті 8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення».

Разом з тим, Законом України № 1368-VIII від 17 травня 2016 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» частину першу статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» доповнено абзацом сьомим, яким визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлює, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).

Відповідно до положень частин першої-четвертої статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (у редакції, чинній до 24 грудня 2015 року) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсоток. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» у частині першій статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» величину «101» замінено величиною «103».

Таким чином, з правового аналізу статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» слідує, що з 24 грудня 2015 року індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлено в розмірі 103 відсотки.

У даній справі позивач просила стягнути з відповідача суму інфляційних витрат у розмірі 111042 грн за період з серпня 2017 року по липень 2020 року.

Оскільки індексація аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі проводиться лише в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, а в матеріалах справи відсутні дані про індекс споживчих цін як показника, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), за яким суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення суми індексації аліментів.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України,суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 30 грудня2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.Ю.Тичкова.