Постанова

Іменем України

22 грудня 2020 року

м. Київ

справа № 725/4901/17

провадження №61-8872св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Чернівецька міська рада, комунальне підприємство «Сатурн-Сервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , міський торгівельний ринок «Калинівський ринок»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_6 на постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року у складі колегії суддів: Одинака О. О. Височанської Н. К., Половінкіної Н. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Чернівецька міська рада, комунальне підприємство «Сатурн-Сервіс», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , міський торгівельний ринок «Калинівський ринок» (далі - КП МТК «Калинівський ринок»), про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що 21 вересня 1979 року між нею та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, за час якого вони набули у власність наступне майно: житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 ; 1/3 частину торговельного павільйону, 20-тонного контейнера-ВГП, площею 30,00 кв. м, який розташований на торговельному місці № НОМЕР_1 у торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок»; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,40 кв. м; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску.

Також вказувала, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вона придбала квартиру АДРЕСА_7 , яка є її особистою приватною власністю, оскільки придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири АДРЕСА_8 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору дарування.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо поділу майна подружжя, то ОСОБА_1 просила суд:

- визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 ; 1/3 частину торговельного павільйону, 20-тонного контейнера-ВГП, площею 30,00 кв. м, який розташований на торговельному місці № НОМЕР_1 в торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок»; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску;

- визнати її особистою приватною власністю квартиру АДРЕСА_7 , площею 67,6 кв. м;

- внаслідок поділу спільного майна подружжя в натурі виділити їй у власність житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м; приміщення магазину по АДРЕСА_4 ; 1/3 частину торговельного павільйону, 20-тонного контейнера-ВГП, площею 30,00 кв. м, що відповідно буде становити 10 кв. м вказаного контейнеру, який розташований на торговельному місці № 27 в торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок»;

- внаслідок поділу спільного майна подружжя в натурі виділити ОСОБА_2 у власність 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску; 1/3 частку в квартирі АДРЕСА_5 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію різниці між вартістю 1/2 частини спільного майна подружжя, яке підлягає передачі у власність ОСОБА_2 в натурі, та вартістю нерухомого майна, яке підлягає передачі у власність ОСОБА_1 в натурі у розмірі 1 785 927,50 грн;

- припинити режим спільної сумісної власності на майно: житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 ; 1/3 частину торговельного павільйону 20-тонного контейнера-ВГП, площею 30,00 кв. м, який розташований на торговельному місці № НОМЕР_1 в торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок»; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску.

У грудні 2017 року ОСОБА_2 пред`явив до ОСОБА_1 зустрічний позовом про поділ майна подружжя.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що, з урахуванням обставин, викладених у позовній заяві ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_5 », придбана ним, його дочкою і зятем, проте в установленому законом порядку право власності на вказане майно не зареєстроване та при вирішенні будь-яких спірних питань щодо цієї нерухомості має бути застосоване законодавство тієї держави на території якої знаходиться відповідне майно. Крім того, торговельне місце на території КП МТК «Калинівський ринок» не набуте ним у власність, а лише перебуває у його користуванні, а тому також не може бути предметом поділу як спільне майно подружжя. Зазначав, що він відмовляється від виплати будь-якої грошової компенсації ОСОБА_1 через відсутність коштів.

На підставі вказаного ОСОБА_2 просив суд:

- виключити із переліку майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя 25/1000 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , торговельне місце № НОМЕР_1 в торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок», облаштоване 20-тонним контейнером (ВГП), 1/3 ідеальних часток в квартирі АДРЕСА_5 »;

- визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску; квартиру АДРЕСА_7 ;

- виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/2 частку нежитлового приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/2 частку від 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 ; 1/2 частку приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; 1/2 частку садового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_6 ; 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 ; 1/2 частку автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску;

- виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частку житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; 1/2 частку нежитлового приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 ; 1/2 частку від 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 ; 1/2 частку приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; 1/2 частку садового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_6 ; 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 ; 1/2 частку автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 12 серпня 2019 року у складі судді Федіної А. В. позов ОСОБА_1 і зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 і ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_7 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару по АДРЕСА_2 ; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 ; приміщення магазину по АДРЕСА_4 ; садовий будинок по АДРЕСА_6 ; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- 1/2 частину житлового будинку літ. А загальною площею 93,10 кв. м, у тому числі житловою площею 59,60 кв. м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-бару загальною площею 83,70 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 від 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину магазину площею 32,67 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частину садового будинку літ. А площею 28,4 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Беркут»;

- 1/2 ідеальну частку автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_9 загальною площею 67,60 кв. м, у тому числі житловою площею 32,60 кв. м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

- 1/2 частину житлового будинку літ. А загальною площею 93,10 кв. м, у тому числі житловою площею 59,60 кв. м, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення кафе-бару загальною площею 83,70 кв. м за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 1/2 від 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину магазину площею 32,67 кв. м за адресою: АДРЕСА_4 ;

- 1/2 частину садового будинку літ. А площею 28,4 кв. м з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_6 , садівниче товариство «Беркут»;

- 1/2 ідеальну частку автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_3 ;

- 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_9 загальною площею 67,60 кв. м, у тому числі житловою площею 32,60 кв. м.

Право спільною сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_7 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару по АДРЕСА_2 ; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 ; приміщення магазину по АДРЕСА_4 ; садовий будинок по АДРЕСА_6 ; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 - припинено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 600,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7 200,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язанні із проведенням експертизи у розмірі 43 794,00 грн.

Скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 10 листопада 2017 року, а саме заборону на відчуження житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару по АДРЕСА_2 ; 43/100, 6/100, 25/1000 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину по АДРЕСА_3 ; приміщення магазину по АДРЕСА_4 ; садовий будинок по АДРЕСА_6 ; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 .

Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатів у розмірі 39 400,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за час шлюбу сторони набули у власність наступне майно: квартиру АДРЕСА_7 , житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 ; 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 ; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 ; садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 ; автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, яке відповідно до статей 60, 74 СК України є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними.

Підстав для поділу іншого майна немає у зв`язку з безпідставністю вимог.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 12 серпня 2019 року в частині визнання права власності за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на частки в житловому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, у квартирі АДРЕСА_7 , в нежитловому приміщенні кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , в приміщенні магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 , в садовому будинку, який знаходиться по АДРЕСА_6 , автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, в нежитловому приміщенні магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , відмови в позові про визнання спільною сумісною власністю та поділу квартири (апартаментів) АДРЕСА_5 », припинення права спільної сумісної власності на майно подружжя скасовано.

Визнано об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 ».

Визнано у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- 52/100 частки житлового будинку літера «А», який знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме на коридор 1-1 площею 2,10 кв. м, кухню 1-2 площею 4,80 кв. м, 1-6 сходову клітину площею 4,80 кв. м, сходову клітину 1-12 площею 3,70 кв. м, кімнату 1-13 площею 16,40 кв. м, кімнату 1-14 площею 16,80 кв. м, загальною вартістю 391 637,00 грн, 1/2 частку огорожі № 1, вартістю 3 724,00 грн та 1/2 частку огорожі № 2, вартістю 9 077,00 грн;

- квартиру АДРЕСА_7 , вартістю 1 476 249,00 грн;

- нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м, вартістю 3 153 230,00 грн;

- приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 , вартістю 4 273 630,00 грн;

- садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м, вартістю 107 977,00 грн;

- автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , вартістю 366 221,00 грн, а всього вказаного майна вартістю 9 781 745,00 грн.

Визнано у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на наступне майно:

- 48/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме на кімнату 1-3 площею 10,40 кв. м, кладову 1-4 площею 3,10 кв. м, вбиральню 1-5 площею 2,0 кв. м, коридор 1-7 площею 3,90 кв. м, кімнату 1-8 площею 16,0 кв. м, вбиральню 1-9 площею 1,40 кв. м, ванну 1-10 площею 2,50 кв. м, кухню 1-11 площею 5,20 кв. м, загальною вартістю 358 599,00 грн, 1/2 частку огорожі № 1, вартістю 3 724,00 грн, та 1/2 частку огорожі № 2, вартістю 9 077,00 грн;

- 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м, вартістю 10 571 084,00 грн;

- 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 », вартістю 56 666,67 євро, що за офіційним курсом Національного банку України складає 1 647 866,76 грн, а всього вказаного майна вартістю 12 590 350,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю в частках спільного майна подружжя у розмірі 1 404 302,88 грн.

Витрати по переобладнанню житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 на дві ізольовані квартири покласти на ОСОБА_2 і ОСОБА_1 порівну.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Додаткове рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 30 серпня 2019 року скасовано та змінено розподіл судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 54 340,00 грн у рахунок відшкодування судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 , нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_10 , автомобіль Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, набуті сторонами за час шлюбу та підлягають поділу між ними. Однак, ухвалюючи рішення в частині поділу вказаного майна, місцевий суд не врахував, що відповідно до правил статті 372 ЦК України спільне майно ділиться між співвласниками в натурі.

Крім того, суд дійшов висновку, що 1/3 частка в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 » набута ОСОБА_2 19 вересня 2014 року, тобто за час шлюбу, тому підлягає поділу між сторонами. Вказані обставини визнаються сторонами.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 липня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_6 і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження є порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно включив до складу спільного майна подружжя 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 », оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження перебування цього майна у власності відповідача. Більше того, квартири за вказаною адресою взагалі не існує. Крім того, судом при поділі майна не враховано положень частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, чого ним зроблено не було.

Судом не враховано, що він позбавлений можливості виділити в натурі 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , що обмежує його права при здійсненні підприємницької діяльності, у тому числі продажі, передачі у заставу. У той час як майно, передане у власність позивача, є відокремленими об`єктами права власності, що надає їй перевагу у розпорядженні цими об`єктами. Вважає такий поділ несправедливим, оскільки все майно було придбано завдяки його 28-річній підприємницькій діяльності.

Також вказує, що суд безпідставно розглянув справу за його відсутності, оскільки він перебував в Іспанії, а тому був позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження є відсутність правового висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга ОСОБА_6 мотивована тим, що він є співвласником нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 та визнання за ОСОБА_2 права власності на 43/100 ідеальних часток цього об`єкта нерухомого майна порушує його права, оскільки, якщо останній скористається своїм правом на управління власним нерухомим майном, наприклад вирішить виділити свою частку, щоб продати або передати в заставу, то це призведе до обмеження його прав співвласника цього майна.

Доводи особи, яка подала відзиви на касаційні скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , а у листопаді 2020 року - на касаційну скаргу ОСОБА_6 , вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційних скарг не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 вересня 1979 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 уклали та зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 02 червня 2017 року серії НОМЕР_4 (виданим повторно).

10 червня 1994 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу придбав садовий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_6 , площею 28,4 кв. м.

26 квітня 1996 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме 1/2 частку квартири АДРЕСА_8 .

10 липня 1997 року ОСОБА_1 набула право власності за договором дарування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_8 .

22 червня 1998 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 червня 2001 року ОСОБА_2 придбав підсобні приміщення, які знаходяться на першому поверсі площею 16 кв. м та становлять 2/100 ідеальної частки домоволодіння по АДРЕСА_3 .

23 листопада 2006 року ОСОБА_1 продала квартиру АДРЕСА_8 , за ціною 25 250,00 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу.

15 серпня 2007 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує його право на 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м.

17 серпня 2007 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15625646.

03 липня 2007 року ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що посвідчує його право на нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , площею 83,70 кв. м.

24 грудня 2008 року ОСОБА_2 зареєстрував своє право власності на автомобіль Mercedes-Benz ML-350, номерний знак НОМЕР_2 .

21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_7 та зареєструвала право власності на вказане майно, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 грудня 2017 року № 108958759 вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано прав власності на 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , площею 556,30 кв. м; приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 .

19 вересня 2014 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_7 придбали квартиру (апартаменти) АДРЕСА_5 », за ціною 170 000,00 євро.

З інформаційної довідки з реєстраційного бюро Іспанії вбачається, що власниками квартири (апартаментів) АДРЕСА_5 », є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_8 .

На підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 1996 року ОСОБА_2 придбав право на встановлення великогабаритного павільйону на території КП МТК «Калинівський ринок», торговельне місце № 27.

У ОСОБА_2 перебуває у користуванні торговельне місце № НОМЕР_1 у торговому секторі № 2 на території КП МТК «Калинівський ринок», площею 30,0 кв. м, облаштоване контейнером (ВГП), що підтверджується листом КП МТК «Калинівський ринок» від 18 червня 2017 року № 540.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та автотоварознавчої експертизи від 30 січня 2018 року ринкова вартість будинку АДРЕСА_11 , складає 1 501 331,00 грн, ринкова вартість нежитловий приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_2 , складає 3 153 230,00 грн, ринкова вартість 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , складає 10 571 084,00 грн, ринкова вартість приміщення магазину, яке розташоване по АДРЕСА_4 , складає 4 273 630,00 грн, ринкова вартість садового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_6 , складає 107 977 гривень, ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz ML-350, 2008 року випуску, складає 366 221,00 грн, ринкова вартість квартири АДРЕСА_7 , складає 1 476 249,00 грн.

Відповідно до довідки експерта СП «Західно-Український експертно-консультативний центр» ОСОБА_9 ринкова вартість металевого контейнера ємністю 20 т, який знаходиться в торговому секторі № 2 на торгівельному місці № 27 площею 30,0 кв. м на території КМ «МТК «Калинівський ринок» у м. Чернівці, складає 485 000,00 грн.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 13 березня 2020 року №19120 в умовах існуючого планування поділ житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , на дві ізольовані частини (квартири) з двома ізольованими входами відповідно до ідеальних часток співвласників (по 1/2 частині) є технічно можливим з відхиленням від розміру ідеальних часток (близьких до ідеальних) співвласників. Експертом запропоновано три варіанти поділу вказаного житлового будинку.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційні скарги ОСОБА_2 І ОСОБА_6 підлягають залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною третьою статті 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто статтею60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 339/116/16-ц.

Аналогічні положення щодо того, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, містить й стаття 22 КпШС України, яка відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України та пункту 1 розділу VII Прикінцевих положень СК України підлягає застосуванню при вирішені судом питання поділу майна, набутого подружжям до 01 січня 2004 року.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Верховний Суд виходить з того, що у справах про поділ спільного майна подружжя необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд апеляційної інстанції врахував обсяг спільно нажитого майна та бажання співвласника (позивача) отримати компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності.

При цьому судом враховано висновки судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та автотоварознавчої експертизи та наданий позивачем розрахунок компенсації при поділі майна подружжя.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Верховний Суд зазначає, що поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина четверта статті 71 СК України). Верховний Суд також зазначає, що у процесі поділу майна суди можуть одночасно застосовувати не один спосіб, а їх поєднання.

Системне тлумачення положень статті 69, 70, 71 СК України дає підстави застосовувати такий спосіб поділу майна, як поділ речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою, п`ятою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Верховний Суд зазначає, що за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Системне тлумачення частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України дає підстави для висновку, що згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача у цій справі) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача у цій справі) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого у відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 662/1069/17.

Так, у цій справі суд апеляційної інстанції застосовував поєднання способів поділу майна між подружжям, оскільки неподільні речі можуть бути реально поділені між сторонами, жоден із подружжя з урахуванням проведеного судом поділу майна (квартири та будинку) не позбавлений його, майно зберегло цільове призначення.

Верховний Суд зазначає, що переглядає законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині з урахуванням доводів касаційної скарги.

Твердження ОСОБА_2 , що проведений судом апеляційної інстанції поділ майна є несправедливим, є безпідставним, оскільки відповідачем під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій не було надано іншого (альтернативного) варіанту поділу цього майна, крім того, судом при вирішенні справи було враховано, що сторони є суб`єктами підприємницької діяльності, при цьому саме ОСОБА_2 у своїй підприємницькій діяльності використовує43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 , тому у порядку поділу майна подружжя за ним було визнано право власності на це майно, а у власність ОСОБА_1 передано нежитлове приміщення кафе-бару, яке знаходиться по АДРЕСА_2 та приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_4 .

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 не містять посилання на неможливість проведеного судом поділу майна подружжя, а лише на те, що він, як відповідач, не надав згоду на виплату компенсації та різницю у вартості поділеного майна, ніяких платежів на депозитний рахунок суду не вносив, він не має відповідних коштів на компенсацію, а тому такий поділ не є справедливим і порушує вимоги статті 71 СК України.

Так, твердження заявника про те, він не має коштів на компенсацію вартості частини майна є необґрунтованими, оскільки ні в суді першої інстанції, ні під час перегляду справи судом апеляційної інстанції не запропонував іншого способу поділу спірного майна.

Твердження заявника, що суд розглянув справу за його відсутності, оскільки він перебував в Іспанії, а тому був позбавлений можливості прийняти участь у розгляді справи, є безпідставним, оскільки останній належним чином повідомлявся про час і місце проведення судових засідань, а відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, заявник не був позбавлений можливості реалізувати свої процесуальні права через представника.

Доводи ОСОБА_2 , що суд апеляційної інстанції безпідставно включив до складу спільного майна подружжя 1/3 частку в квартирі (апартаментах) АДРЕСА_5 », оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження перебування цього майна у його власності, крім того, квартири за вказаною адресою взагалі не існує, Верховний Суд оцінює критично, оскільки у зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 визнавав обставини придбання, разом з дочкою і зятем, квартири АДРЕСА_5 », отже 1/3 частини цього майна є предметом поділу між подружжя.

При цьому Верховним Судом враховується, що згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Посилання заявника на те, що судом апеляційної інстанції при поділі житлового будинку, який знаходиться по АДРЕСА_1 , не враховано, що до складу будинковолодіння входить самочинно переобладнаний сарай, є безпідставним, оскільки відповідач на вказані обставини під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій не посилався, тому вони не були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, а суд касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості надавати оцінку цим обставинам, крім того, судом не вирішувалося питання щодо поділу господарсько-побутових будівель, так як предметом поділу відповідно до змісту позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був лише житловий будинок.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки зміна форми власності на 43/100 ідеальних часток нежитлового приміщення магазину, яке знаходиться по АДРЕСА_3 із спільної сумісної подружжя ОСОБА_10 на приватну ОСОБА_2 , не впливає на обсяг прав заявника як співвласника цього майна.

Іншій доводи касаційних скарг ОСОБА_2 і ОСОБА_6 не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду попередньої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростували. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_2 і ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович