КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/20763/18

номер провадження: 22-ц/824/14730/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.М.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 22 січня 2020 року у складі судді Хоменко В.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Дарницький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19 листопада 2019 року, остаточно просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 164 147 грн 09 коп.

Позовна заява мотивована тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року. Вказувала, що від шлюбу вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. Зазначала, що Голосіївським районним судом міста Києва 06 лютого 2018 року у справі №752/19295/17 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ набрав законної сили 20 квітня 2018 року. На виконання цього судового наказу 07 травня 2018 року державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (далі - Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві) відкрито виконавче провадження № 56326344.

Позивач зазначала, що відповідач не сплачує аліменти, внаслідок чого у період з 22 вересня 2017 року по 01 жовтня 2019 року утворилась заборгованість, яка відповідно до складеного головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві Ушенко Ю.П. перерахунку розрахунку заборгованості зі сплати аліментів складає 167 040 грн 47 коп., з яким боржник особисто ознайомився 16 жовтня 2019 року. Вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, а тому відповідно до ч.1 ст.196 СК України вона має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментівзгідно розрахунку позивача за період з 01 травня 2018 року до 18 листопада 2019 року становить 164 147 грн 09 коп.З наведених підстав позивач просила її позов задовольнити повністю.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року до 18 листопада 2019 року у розмірі 164 147 грн 09 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує свій обов`язок по сплаті аліментів на утримання малолітнього сина у строки та розмірах визначених судовим наказом № 752/19295/17, виданого 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва, що набрав законної сили. У зв`язку з цим з вини відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів, розмір якої за перерахунком державного виконавця від 09 жовтня 2019 року станом на 01 жовтня 2019 року складає 167 040 грн 47 коп. Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції керувався вказаним вище перерахунком державного виконавця та, провівши аналіз наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, дійшов висновку про його відповідність встановленому законом порядку розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а саме, у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року до 18 липня 2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він не був повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, а тому не мав можливості надати суду свої заперечення про обставини та причини виникнення заборгованості по аліментам. Наголошує, що судова повістка про виклик відповідача в судове засідання, яка повернулася до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» не є належним повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи. Вказує, що він не отримував судовий наказ та постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження і такі докази в матеріалах цивільної справи та в матеріалах виконавчого провадження відсутні, а відповідь Укрпошти не є доказом отримання ним даної постанови. Зазначає, що позивач штучно створила борги зі сплати аліментів, оскільки між ними існує спір про поділ майна подружжя.

Вказує, що у період з 10 грудня 2017 року по 26 грудня 2017 року та з 20 квітня 2018 року по 04 травня 2018 року дитина проживала разом з ним та перебувала на його утриманні, а тому він не повинен сплачувати аліменти в цей період, однак ці обставини судом першої інстанції не були враховані. Також зазначає, що державним виконавцем було прийнято низку постанов у період його перебування на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою з карти стаціонарного хворого.

Вважає, що сума боргу зі сплати аліментів, з якої повинна бути розрахована пеня, є неправильною, оскільки згідно довідки-розрахунку за листопад 2017 року його дохід зазначено в сумі 349 093 грн 00 коп., яка обґрунтована тим, що згідно даних бази AІС МВС 24 листопада 2017 року в ТСЦ № 128 РСЦ МВС в Дніпропетровській області на підставі договору купівлі-продажу №7196/17000914 від 24 листопада 2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було зареєстровано автомобіль «SUZUKI GRAND VITARA», 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_2 . Вказує, що наведені старшим державним виконавцем Трущенком П.Л. дані про його дохід у листопаді 2017 року не відповідають дійсності, оскільки на підставі виданої ним довіреності на ім`я ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , 17 листопада 2017 року останній зняв з обліку належний йому на праві власності автомобіль, який було перереєстровано на нового власника. Однак жодного договору з ОСОБА_4 відповідач не укладав та грошових коштів за продаж автомобіля ні від кого не отримував, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні належні допустимі достовірні докази того, що йому передавалась будь-яка сума коштів за відчуження автомобіля.

Вказує, що суд першої інстанції помилково послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, оскільки у цих справах заборгованість відповідача по сплаті аліментів виникла станом на 26 лютого 2015 року та 10 жовтня 2016 року відповідно, тобто, до набрання чинності (08 липня 2017 року) Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким ч.1 ст.196 СК України викладено в новій редакції. Тому вважає, що судом застосовано норму закону, яка на час виникнення спірних правовідносин була змінена.

Також зазначає, що рішення суду першої інстанції не мотивоване, оскільки не містить розрахунку пені. Крім того, судом першої інстанції не розглянута позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить визнати подання ОСОБА_1 апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення суду першої інстанції зловживанням ним процесуальним правом та залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без розгляду, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також позивач просить визнати дії ОСОБА_1 щодо подання апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення суду першої інстанції такими, що суперечать завданню цивільного судочинства.

Вказує, що доводи ОСОБА_1 про те, що він належним чином не був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи є необґрунтованими, оскільки з самого початку розгляду даної справи відповідач користувався послугами адвоката Падалко О.Ю., користувався своїми процесуальним правами, звертався до суду з різними заявами процесуального характеру. Твердження відповідача про відсутність доказів отримання судового наказу про стягнення з нього аліментів та отримання постанови про відкриття виконавчого провадження є безпідставними, оскільки спростовуються належними та допустимими письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про те, що у довідці-розрахунку за листопад 2017 року вказаний дохід ОСОБА_1 за продаж автомобіля у сумі 349 093 грн 00 коп. не відповідає дійсності, є маніпулятивними, оскільки ОСОБА_1 вже оскаржував до суду розрахунки заборгованості за аліментами, складені державним виконавцем за період з 01 листопада 2017 року по 30 грудня 2018 року, у тому числі, нарахування аліментів за листопад 2017 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року, яка набрала законної сили 06 червня 2019 року, скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Вважає помилковим твердження заявника про те, що судом застосовано ч.1 ст.196 СК України, яка на час виникнення спірних правовідносин була змінена, оскільки як попередня редакція, так і чинна редакція ч.1 ст.196 СК України, містять єдиний підхід до порядку розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Вказує, що визначений судом першої інстанції розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів відповідає положенням ч.1 ст.196 СК України та правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Також зазначає, що твердження відповідача про те, що судом не розглянута позовна вимога про стягнення заборгованості за аліментами, є безпідставними, оскільки у підготовчому засіданні 19 листопада 2019 року вона подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь лише неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 164 147 грн 09 коп.

Третя особа: Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з матір`ю ОСОБА_2

06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/19295/17 видано судовий наказ №752/19295/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 22 вересня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Даний судовий наказ набрав законної сили 20 квітня 2018 року (а.с.76-77, т.1).

З матеріалів справи вбачається, що вказаний судовий наказ №752/19295/17 від 06 лютого 2018 року був направлений на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом №844, який відповідач отримав 31 березня 2018 року, що підтверджується листом публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 18 березня 2019 року за №11.11.5-589 та витягом з ручної книги ф.8 за номером 401 (а.с.211-212, т.1)

Встановлено, що поставною старшого державного виконавця Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у місті Києві від 07 травня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56326344 з виконання вказаного вище судового наказу №752/19295/17, виданого 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва (а.с.83-84, т.1).

Згідно витягу з журналу поштових відправлень Дарницького РВ ГТУЮ у місті Києві (список №391, ф.103) постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2018 року була зареєстрована 24 травня 2018 року і відправлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим листом за №089 (а.с.151-152, т.1).

30 травня 2018 року вказана постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2018 року була вручена особисто відповідачу ОСОБА_1 , що підтверджується листом публічного акціонерного товариства «Укрпошта» від 20 грудня 2018 року №1853-Л-71-В (а.с.153-154, т.1).

З наведених вище підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримав судовий наказ 752/19295/17, виданий 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва, а також постанову про відкриття виконавчого провадження від 07 травня 2018 року, оскільки вони спростовуються вказаними вище доказами, які є належними та допустимими відповідно до положень ст.ст.77, 78 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів на їх спростування, що є його процесуальним обов`язком відповідно до приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 судовий наказ №752/19295/17, виданий 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва не виконує, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 не сплачує.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 14 червня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП (несплата аліментів) та накладено на нього стягнення у вигляді 120 годин суспільно корисних робіт. Судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 , не сплачує аліменти ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що призвело до виникнення заборгованості. Вказана постанова суду набрала законної сили 24 червня 2019 року (а.с.116-117, т.2).

Отже, вказані обставини щодо несплати ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 не підлягають доказуванню в силу положень ч.6 ст.82 ЦПК України.

З наведених підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у діях ОСОБА_1 відсутня вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

Із перерахунку розрахунку заборгованості за аліментами у виконавчому проваджені №56326344, складеного 09 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Дарницького РВ ДВС ГТУЮ, у місті Києві Ушенко Ю.П. вбачається, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за аліментами за період з 22 вересня 2017 року по 01 жовтня 2019 року становить 167 040 грн 47 коп. З вказаним перерахунком ОСОБА_1 ознайомився особисто 16 жовтня 2019 року, про що свідчить його підпис на цьому документі (а.с.209-210, т.1).

Вказаний перерахунок головного державного виконавця є чинним.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зі змісту позову вбачається, що позивач ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 164 147 грн 09 коп. за період з 01 травня 2018 року до 18 листопада 2019 року.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.ст.183,184 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до (абз.1) ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст.196 СК України, що суд першої інстанції об`єктивно на підставі належної оцінки доказів і доводів сторін врахував при встановленні доведеності вини відповідача.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 грудня 2019 року у справі №752/10763/14-ц (провадження №61-46628св18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

З наданого позивачем ОСОБА_2 розрахунку неустойки (пені) по несплаті ОСОБА_1 аліментів за період з 01 травня 2018 року до 18 листопада 2019 року вбачається, що він відповідає порядку та формулі нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) та здійснений таким чином:

заборгованість з аліментів ОСОБА_1 на квітень 2018 року (набрання судовим наказом законної сили) становить 104 161 грн 47 коп., тому пеня з 01 травня 2018 року обрахована за наступною формулою: 104 161 грн 47 коп. x 1 % х (31+30+31+31+30+31+30+31+31+28+31+30+31+30+31+31+30+31+ 18 = 567 днів) = 590 595 грн 53 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 травня 2018 року становить 104 161 грн 47 коп.;

аліменти, належні в травні 2018 року, прострочені на 30 +31+31+30+31+30+31+31+28+31+3 0+31 +30+31 +31 +3 0+31+18=536 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 321 грн 50 коп. х 1% х 536днів = 17 803 грн 24 коп., але не більше 100%, тому пеня за несплату аліментів з 01 червня 2018 року становить 3 321 грн 50 коп.;

аліменти, належні в червні 2018 року, прострочені на 31 +31+30+31+30+31+31+28+31+30+31+30 +31+31+30+31+18=506 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 388 грн 25 коп. х 1% х 506 днів = 17 144 грн 54 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 липня 2018 року становить 3 388 грн 25 коп.;

аліменти, належні в липні 2018 року, прострочені на 31 +30+31+30+31+31+28+31+30+31 +30+31+31+30+31+18=475 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 459 грн 00 коп. х 1% х 475 днів = 16 430 грн 25 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 1 серпня 2018 року становить 3 459 грн 00 коп.;

аліменти, належні в серпні 2018 року, прострочені на 30+31+30+31-31-28+31+30+31+30+31+31+30+31+18=444 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3414,75грн. х 1% х 444 дні = 15 161 грн 49 коп., але не більше 100% заборгованості в, тому пеня за несплату аліментів з 01 вересня 2018 року становить 3 414 грн 75 коп.;

аліменти, належні у вересні 2018 року, прострочені на 31+30+31+31+28 +31+30+31+30+31+31+30+31+18 = 414 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 414 грн 75 коп. х 1% х 414 дні = 14 137 грн 06 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 1 жовтня 2018р. становить 3 414 грн 75 коп.;

аліменти, належні в жовтні 2018 року, прострочені на 30+31+31+28+31+30+31+30+31+31+30+31+18=383 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3 462 грн 50 коп. х 1% х 383 дні = 13 261 грн 37 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 листопада 2018 року становить 3 462 грн 50 коп.;

аліменти, належні в листопаді 2018 року, прострочені на 31+31+28+31+30+31+30+31+31+30+31+18=353 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3 474 грн 25 коп. х 1% х 353 дні = 12 264 грн 10 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 грудня 2018 року становить 3 474 грн 25 коп.;

аліменти, належні в грудні 2018 року прострочені 31+28+31+30+31+30+31+31+30+31+18=322 дні, тому пеня за їх прострочення становить 4 136 грн 50 коп. х 1% х 322 дні = 13 319 грн 53 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 січня 2019 року становить 4 136 грн 50 коп.;

аліменти, належні в січні 2019 року, прострочені 28+31+30+31+30+31+31+30+31+18=291 день, тому пеня за їх прострочення становить 3 430 грн 25 коп. х 1% х 291 дні = 9 982 грн 02 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 лютого 2019 року становить 3 430 грн 25 коп.;

аліменти, належні в лютому 2019 року, прострочені на 31+30+31+30+31+31+30+31+18=263 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3 628 грн 25 коп. х 1% х 263 дні = 9 542 грн 29 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 березня 2019 року становить 3 628 грн 25 коп.;

аліменти, належні в березні 2019 року, прострочені на 30+31+30+31+31+30+31+18=232 дні, тому пеня за їх прострочення становить 4 051 грн 75 коп. х 1% х 232 дні = 9 400 грн 06 коп., але не більше 100% аліментів, тому пеня за несплату аліментів з 01 квітня 2019 року становить 4 051 грн 75 коп.;

аліменти, належні в квітні 2019 року, прострочені на 31+30+31+31+30+31+18=202 дні, тому пеня за їх прострочення становить 4 051 грн 75 коп. х 1% х 202 дні = 8 184 грн 53 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 травня 2019 року становить 4 051 грн 75 коп.;

аліменти, належні в травні 2019 року, прострочені на 30+31+31+30+31+18=171 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3 969 грн 00 коп. х 1% х 171 дні = 6 786 грн 99 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 червня 2019 року становить 3 969 грн 00 коп.

аліменти, належні в червні 2019 року, прострочені на 31+31+30+31+18=141 дні, тому пеня за їх прострочення становить 3 789 грн 25 коп. х 1% х 141 дні = 5 342 грн 84 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 липня 2019 року становить 3 789 грн 25 коп.;

аліменти, належні в липні 2019 року, прострочені на 31+30+31+18=110 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 912 грн 50 коп. х 1% х 110 дні = 4 303 грн 75 коп., але не більше 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 1 серпня 2019 року становить 3 912 грн 50 коп.;

аліменти, належні в серпні 2019 року, прострочені на 30+31+18=79 днів, тому пеня за їх прострочення становить 3 912 грн 50 коп. х 1% х 79 днів = 3 090 грн 87 коп., що є меншим за 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 вересня 2019 року становить 3 090 грн 87 коп.;

аліменти, належні у вересні 2019 року, прострочені на 31+18=49 днів, тому пеня за їх прострочення становить 4 062 грн 25 коп. х 1% х 49 дні = 1 990 грн 50 коп., що є меншим за 100% заборгованості, тому пеня за несплату аліментів з 01 жовтня 2019 року становить 1 990 грн 50 коп.

Таким чином загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 травня 2018 року до 18 листопада 2019 року становить 164 147 грн 09 коп. (а.с.200-206, т.1)

Отже, установивши, що наданий позивачем розрахунок відповідає порядку та формулі нарахування неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), її обчислення здійснено з урахуванням саме такого порядку і правильно застосовано наведене вище правило під час визначення її розміру за порушення строків сплати аліментів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 164 147 грн 09 коп. та, відповідно, задоволення позову.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду не містить розрахунку пені, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення суду першої інстанції, висновки якого ґрунтуються на вимогах закону та правових позиціяхВеликої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Таким чином, суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив та оцінив докази, правильно встановив обставини у справі та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомлений судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи, а тому він не мав можливості надати суду свої заперечення про обставини та причини виникнення заборгованості по аліментам, є необґрунтованими, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що про судове засідання, призначене на 22 січня 2020 року об 14 год 30 хв. відповідач ОСОБА_1 був повідомлений судом першої інстанції шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем його проживання: АДРЕСА_1 (а.с.162, т.2). 20 грудня 2019 року на адресу суду першої інстанції повернувся конверт із судовою повісткою з відміткою пошти «адресат відсутній» за вказаною адресою (163-164, т.2).

Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, уразі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день поставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких обставин ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Тому зважаючи на вимоги ч.1 ст.223 ЦПК України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визнав неявку відповідача такою, що не перешкоджає розгляду справи та розглянув справу.

З наведених підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судова повістка про виклик відповідача в судове засідання повернулася до суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання», оскільки по справі встановлено, що судова повістка про виклик відповідача в судове засідання повернулася до суду з відміткою пошти «адресат відсутній» за вказаною адресою.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у період з 10 грудня 2017 року по 26 грудня 2017 року та з 20 квітня 2018 року по 04 травня 2018 року дитина проживала разом з відповідачем та перебувала на його утриманні, а тому він не повинен сплачувати аліменти в цей період, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , починаючи з 22 серпня 2017 року встановлений судовим наказом, виданий 06 лютого 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва, який набрав законної сили та є обов`язковим до виконання. З наведених підстав обставини проживання дитини у вказаний відповідачем період разом з ним не мають правового значення для правильного вирішення справи за позовом ОСОБА_2 . про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що сума боргу за аліментами, з якої повинна бути розрахована пеня, є неправильною, оскільки згідно довідки-розрахунку за листопад 2017 року дохід відповідача зазначено в сумі 349 093 грн 00 коп. за продаж автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA», 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , що на думку ОСОБА_1 , не відповідає дійсності, не заслуговують на увагу з таких підстав.

При апеляційному розгляді справи встановлено, що 25 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався до Голосіївського районного суду міста Києва із скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у місті Києві. Предметом оскарження була, зокрема, правомірність нарахування державним виконавцем у листопаді 2017 року доходу ОСОБА_1 в сумі 349 093 грн 00 коп. за продаж автомобіля «SUZUKI GRAND VITARA», 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.11-12, т.3).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2019 року вказану скаргу ОСОБА_1 від 25 грудня 2018 року залишено без задоволення. Ухвала суду набрала законної сили 06 червня 2019 року (а.с.13-15, т.3).

Отже правомірність нарахування державним виконавцем у листопаді 2017 року доходу ОСОБА_1 за продаж вказаного вище автомобіля вже було предметом судового розгляду, за результатами розгляду якої було ухвалено судове рішення, що набрало законної сили.

До того ж, колегія враховує, що у даній справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів правомірність дій державного виконавця щодо нарахування доходу боржника ОСОБА_1 не є предметом судового розгляду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково послався на постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, так як у цих справах заборгованість відповідача по сплаті аліментів виникла станом на 26 лютого 2015 року та 10 жовтня 2016 року відповідно, тобто, до набрання чинності (08 липня 2017 року) Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким ч.1 ст.196 СК України викладено в новій редакції, а тому заявник вважає, що судом застосовано норму закону, яка на час виникнення спірних правовідносин була змінена, колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

Так, ч.1 ст.196 СК України, у редакції статті до 08 липня 2017 року, було передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким, зокрема, ч.1 ст.196 СК України доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, як до, так і після 08 липня 2017 року, передбачений законодавцем у (абз.1) ч.1 ст.196 СК України підхід до порядку розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів залишився незмінним. Тому суд першої інстанції правомірно послався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц та постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, у яких містяться правові висновки щодо правильного здійснення розрахунків неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Також є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянута позовна вимога про стягнення заборгованості за аліментами з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або після початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2019 року у підготовчому засіданні позивач ОСОБА_2 подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 164 147 грн 09 коп. У цій заяві позивач не заявляла позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами (а.с.200-206, т.1). Тому, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для розгляду позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами. Вказані обставини не заперечуються і самою ОСОБА_2 , яка з огляду на її процесуальний статус позивача у справі підтримувала свої позовні вимоги в остаточній редакції.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Що стосується прохання позивача ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу визнати подання ОСОБА_1 апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення суду першої інстанції зловживанням ним процесуальним правом та залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без розгляду, а також визнати дії ОСОБА_1 щодо подання апеляційної скарги та заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення суду першої інстанції такими, що суперечать завданню цивільного судочинства, то воно не підлягає задоволення з таких підстав.

Однією з основних засад судочинства відповідно до пункту 8 ч.3 ст.129 Конституції України є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з ч.2 ст.44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 січня 2020 року, апеляційний суд не встановив обставин, які б свідчили про те, що подання ОСОБА_1 даної апеляційної скарги суперечить завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами у розумінні ст.44 ЦПК України, оскільки подавши апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, ОСОБА_1 реалізував своє гарантоване Конституцією України право на апеляційне оскарження рішення суду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районногосуду міста Києвавід 22 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: