ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2020 року

м.Харків

справа №638/12069/20

провадження № 22-ц/818/5957/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

третя особа - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків),

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача- Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року, постановлене під головуванням судді Цвіри Д.М., в залі суду в місті Харкові,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача- Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про звільнення майна з-під арешту - визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вказує, що фактично позиція суду зводиться до того, що при зверненні до суду із вказаним позовом позивачем невірно визначено відповідача у справі, що на думку суду, унеможливлює відкриття провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було усунуто недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, у зв`язку з цим позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено також п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійні вимоги, на стороні відповідача - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України, оскільки позовна заява не містить позовних вимог до відповідача, та позивачу слід усунути недоліки шляхом визначення вірного відповідача.

Позовна заява за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 175 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Частинною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

21 вересня 2020 року ОСОБА_1 надав до суду заяву про усунення недоліків, в обґрунтування якої зазначив, що особою в інтересах якої накладався арешт на квартиру була ОСОБА_2 , а отже вважає, що саме вона є належним відповідачем у даній справі. Також зазначив, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадженням.

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вказані недоліки позовної заяви шляхом визначення вірного відповідача, поданням уточненої заяви звільнення майна з-під арешту та поданням доказів її надіслання всім учасникам справи усунуто не були, а отже відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України заява вважається неподаною та повертається заявнику.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви та вважає його передчасним.

Так, відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно роз`яснень, які викладені у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від12 червня 2009 року №2 пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення позовної заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Разом з тим, постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції вищевказаного не врахував, як і не врахував те, що в статті 189 ЦПК України визначено завдання підготовчого провадження, якими, зокрема, є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Також згідно з п.4 ч.2 ст.197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд, зокрема, вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно ч.3 ст.13 ЦПК України позивач розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позовна заява, подана ОСОБА_1 відповідачє вимогам ст.175 ЦПК України, а вищевказані норми процесуального права визначають, що обставини та питання, які стали підставами для залишення позовної заяви без руху та в подальшому для її повернення можуть бути вирішені в підготовчому засіданні.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тому, повернення позивачу позовної заяви з підстав, викладених в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року є передчасним.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, які привели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У зв`язку з цим, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова