КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/9560/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Мельника Я.С.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» Савельєвої Анни Миколаївни, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити дії.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовано тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі від 09 листопада 2015 року частково задоволено вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» (надалі ПАТ «Єврогазбанк» та/або Банк) про стягнення заробітної плати за час розрахунку при звільненні, а саме стягнуто з ПАТ «Єврогазбанк» на його користь заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку - 140 673,63 грн. та моральну шкоду у сумі 5000.00 грн.

Рішенням Апеляційного суду міста Київ від 08 червня 2016 року зменшено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню, з 125 673,63 грн. до 85 385,03 грн.

Вказував, що вищевказане рішення суду підтверджує факт виникнення заборгованості ПАТ «Єврогазбанк» перед позивачем вже в період ліквідації Банку та відповідно ця сума має належати до витрат, які пов`язані зі здійсненням ліквідаційної процедури.

Зазначав, що на день звернення до суду рішення суду не виконано.

Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі ФГВФО) від 26 липня 2017 року повідомляється, що від Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Єврогазбанк» не надходило пропозицій щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів на підставі рішення суду у справі № 753/9612/15.

Позивач просив суд визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» Оберемко Романа Анатолійовича, щодо невиконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 09 листопада 2016 року - незаконною; зобов`язати внести зміни та/або включити(ати) до кошторису витрат ПАТ «Єврогазбанк» грошові кошти, необхідні для виконання в повному обсязі рішення суду; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб затвердити зміни до кошторису витрат ПАТ «Єврогазбанк» щодо внесення відомостей відносно включення до кошторису витрат грошових коштів, необхідні для виконання вказаного рішення суду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішення, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Зауважує, що судом першої інстанції не з`ясовано дійсні обставини справи.

Вважає, що сума коштів стягнена з неплатоспроможного банку рішенням суду повинна була бути включена до кошторису витрат, чого зроблено не було, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ФГВФО вказує, що законодавством передбачено чіткий порядок звернення кредиторів із вимогами до банку, який перебуває на стадії ліквідації.

Зауважує, що ліквідація ПАТ «Єврогазбанк» здійснена у відповідності до норм законодавства та 11 грудня 2019 року була завершена, а банк відповідно є ліквідований.

Вважає, що ФГВФО не допускалась протиправна бездіяльність по відношенню до позивача, а тому підстав для задоволення позовних вимог не вбачає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав свою позицію.

Інші учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що суми, які підлягають стягненню, не є виплатами пов`язаними із здійсненням ліквідації, в розумінні положень ч. 2 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому відсутні підстави для прийняття рішення про зобов`язання відповідача внести зміни та/або включити(ати) до кошторису витрат.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09 листопада 2015 року Дарницьким районним судом м. Києва частково задоволено вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Європейський газовий банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» про стягнення заробітної плати за час розрахунку при звільненні, а саме з 12березня 2015 року по 22жовтня 2015 року.

На користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та середній заробіток за час затримки розрахунку - 140 673,63 грн. та моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн., а всього 145 673,63 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

08 червня 2016 року колегія суддів Апеляційного суду м. Києва за результатами розгляду апеляційної скарги представника ПАТ «Європейський газовий банк», останню задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року змінено в частині стягнення середнього заробітку та стягнення судового збору. Зменшено суму середнього заробітку за час затримки при звільненні, що підлягає стягненню з 125 673,63 грн. до 85 386,02 грн., стягнуто з відповідача судовий збір у розмірі 1097,46 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2018 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2016 року, справу передано на новий розгляд.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 18 червня 2018 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 листопада 2015 року змінено в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та визначено її в сумі 3395 грн. 75 коп., а в частині вимог про стягнення вихідної допомоги, компенсації відпускних, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди - скасовано та у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 липня 2020 року рішення апеляційного суду залишено без змін.

На підставі постанови Правління НБУ № 424 від 16 липня 2014 року ПАТ «Європейський газовий банк» віднесено до категорії неплатоспроможних та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 16 липня 2014 року прийнято рішення № 57 про виведення банку з ринку та запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 17 листопада 2014 року № 725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду 18 листопада 2014 року прийнято рішення № 121 «Про початок процедури ліквідації АТ «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

22 листопада 2014 року у газеті «Голос України» були опубліковані відомості про ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду. Кредитори банку мали право подати кредиторські вимоги у період з 22 листопада 2014 року до 21 грудня 2014 року включно.

Вищезазначена інформація є загальновідомою.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

У статті 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

На час розгляду справи у суді першої інстанції у ПАТ «Єврогазбанк» вже було розпочато процедуру ліквідації, а на час перегляду рішення судом апеляційної інстанції ліквідація вже завершена.

Стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» було неможливим, а тому посилання позивача, щодо можливості включення до кошторису витрат ПАТ «Єврогазбанк» спірні грошові кошти є необґрунтованими.

Доводи позивача, що суми, які підлягають стягненню, є виплатами пов`язаними із здійсненням ліквідації є необґрунтованими та не ґрунтуються на нормах законодавства.

Крім того, колегія суддів враховує, що у відповідності до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги кредиторів, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними, а враховуючи що ПАТ «Єврогазбанк» вже є ліквідованим, вимоги позивача, щодо зобов`язання відповідача вчинити дії спрямовані на стягнення спірної суми, є необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: