1Справа № 335/9586/19 2/335/366/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2020 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Капто Д.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом
Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що 06.10.2014 року відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав анкету-заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 7 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач надав згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним і Банком договір.
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Проте відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.07.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість у загальному розмірі 20 491 грн. 65 коп., яка складається з:
- 6 327,96 грн. заборгованість за тілом кредиту;
- 4 402,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;
- 7 542,26 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
- 766,86 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;
- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та - 951,99 грн. штраф (процентна складова).
На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.10.2014 року у розмірі 20 491,85 та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.
Ухвалою суду від 06.11.2020 року, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження з повідомлення сторін, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву.
04.12.2019 року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, а також письмові пояснення в яких зазначає, що для надання банківських послуг Банк видає Клієнту картку, її вид визначений у пам`ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування і Заяві, підписанням якої Клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Однак єдиним доказом на підтвердження укладення кредитного договору позивачем до позовної заяви додається лише анкета заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06.10.2014 року, із змісту якої вбачається виключно виявлення бажання щодо оформлення договору банківських послуг та Умови та Правила надання банківських послуг. Доказів того, що відповідач був ознайомлений і погодився прийняти зазначені умови та правила надання банківських послуг представник позивача не надав. Зазначені умови та правила не містять підпису відповідача. Ані Умови та Правила надання банківських послуг, ані позовна заява не містять визначення «прострочене тіло кредиту», яке просить стягнути Позивач. Із розрахунку заборгованості наданого банком не вбачається, можливим встановити, яким саме чином розраховувалось прострочене тіло кредиту. Окрім того, зазначений розрахунок не завірений печаткою юридичної установи банку, а одже не є належним та допустимим доказом. Позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відповідно до якої 31.01.2017 року позивачем в односторонньому порядку був збільшений кредитний ліміт до суми у розмірі 8 100,00 грн., докази подальшого збільшення кредитного ліміту до позовної заяви не надано. В свою чергу, банк вимагає стягнути заборгованість за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, сукупний розмір яких складає: 10 730, 68 грн., при відсутності будь-яких доказів збільшення кредитного ліміту з 8 100,00 грн. до зазначеної суми. Таким чином, представник відповідача просив у позові відмовити у повному обсязі.
05.02.2020 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просить суд задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. В позовній заяві позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином.
Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. 223 ЦПК України не вбачається. Відзив відповідачем поданий. Відтак, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають частковому задоволенню, з нижченаведених підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 06.10.2014 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно із довідкою позивача про зміну умов кредитування, 06.10.2014 року по картці, оформленої на ОСОБА_1 , встановлено кредитний ліміт 1 200,00 грн., 19.01.2016 року кредитний ліміт збільшено до 7 000 грн., а 31.07.2017 року до 8 100 грн.
У заяві позичальника зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк, додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідно до розрахунку позовних вимог, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору станом на 15.07.2019 року у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 20 491 грн. 65 коп., яка складається з:
- 6 327,96 грн. заборгованість за тілом кредиту;
- 4 402,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;
- 7 542,26 грн. нарахована пеня за прострочене зобов`язання;
- 766,86 грн. нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;
- а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн. штраф (фіксована частина), та - 951,99 грн. штраф (процентна складова).
Відповідно до зареєстрованої 06.09.2019 року нової редакції Статуту позивача, Наказом Мінфіну від 21.05.2018 року № 518 було змінено тип Банку на приватне та його найменування на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач у справі).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 06.10.2014 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник і не погасив в повному обсязі), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченим тілом кредиту, пеню та штрафи.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо нарахування простроченого тіла кредиту та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06.10.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про нарахування простроченого тіла кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06.10.2014 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, з підписаної відповідачем заяви не вбачається, що останній мав намір отримати кредит саме на умовах тарифів за карткою «Універсальна», які долучено до позовної заяви, адже в анкеті-заяві відсутня відповідна позначка.
Вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12.05.1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09.04.1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.
Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
З огляду на зазначене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшов висновку про те, що в анкеті-заяві позичальника не зазначено розмір кредитного ліміту, який би відповідач бажав отримувати на картку. Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача, належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з ними погодився відповідач при підписанні заяви на отримання кредиту. Отже, відсутні підстави вважати, що відповідач, підписуючи анкету-заяву позичальника, погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, з розміром процентної ставки тобто, що між банком та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру нарахованих процентів (нарахуванням простроченого тіла кредиту) за користування кредитом, пені та штрафу. За таких обставин у банку відсутні підстави нараховувати проценти за користування кредитними коштами (прострочене тіло кредиту) та застосовувати до відповідача штрафні санкції.
Доводи позивача про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відхиляються судом як необґрунтовані, оскільки зі змісту позовної заяви, а також з Умов та правил надання банківських послуг, не вбачається поняття «прострочене тіло кредиту», а також обґрунтування його правової природи.
Окрім того, Позивач не надає доказів, що підписуючи анкету-заяву, Відповідач надавав згоду на стягнення із нього простроченого тіла кредиту. В обґрунтування своїх позовних вимог, в тому числі і стягнення «простроченого тіла кредиту» банк надає розрахунок заборгованості.
Вивчивши зазначений розрахунок заборгованості, є не зрозумілим та не з`ясовується, яким чином було вираховано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за відсотками, які банк, відповідно до наданої виписки, стягував із кредитних коштів відповідача.
Наданий банком розрахунок заборгованості, підписаний представником Банку, однак не завірений належним чином печаткою юридичної особи. Враховуючи наведене, суд не може вважати письмовий доказ - розрахунок заборгованості - наданий позивачем, допустимим доказом обставин, викладених Банком у позовній заяві, а тому не має змоги зробити висновок про обґрунтованість доводів позивача, викладених у позові щодо розміру заборгованості відповідача.
Також, в обґрунтування розміру заборгованості, в тому числі за простроченим тілом кредиту, Банк надає виписку по картковому рахунку відповідача. Із зазначеної виписки вбачається, що нараховані Банком санкції суперечать умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді.
Так, з виписки вбачається, що позивачем на отримані відповідачем кошти щомісячно нараховувались відсотки за користування кредитним лімітом, відсотки за прострочений кредит, страховий платіж по договору «страхування кредитного ліміту», пеня за прострочку по кредиту на суму від 100 грн., пеня за прострочення по кредиту.
З виписки по кредитному рахунку прослідковуються нарахування, які не передбачені умовами договору. За встановлених обставин, зміст виписки із карткового рахунку позичальника із детальним описом фінансових операцій, підтверджує обсяг фактично отриманої позичальником суми та автоматичне списання Банком суми простроченої заборгованості, а також списання нарахованих ним відсотків за користування кредитом і нарахованої суми неустойки, тоді як відомості про те, що позичальник визнавав такі умови, приймав та їх виконував зазначені матеріали не містять.
З урахуванням відсутності іншого розрахунку заборгованості, який містив би вихідні дані щодо отриманих та внесених позичальником коштів на картковий рахунок, без нарахування відсотків, пені та страхових платежів, відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 6327, 96 грн. В іншій частині заявлених вимог позивачеві у задоволення слід відмовити.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.10.2014 року станом на 15.07.2019 року в розмірі 6 327, 96 грн.
В задоволенні інших позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в сумі 576 грн. 30 коп. судового збору.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Повне судове рішення складено 01.12.2020 року.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок НОМЕР_1 , МФО № 305299, юридична адреса: м. Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Макаров